ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2026 р. справа № 354/587/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Яремчанського міського суду з адміністративним позовом з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі, також – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо неприйняття та нерозгляду заяв від 8 червня 2022 року про визнання ОСОБА_1 особою, яка за релігійними переконаннями не може нести військову службу;
- зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти та розглянути заяву про визнання ОСОБА_1 особою, яка за релігійними переконаннями не може нести військову службу, та прийняти рішення про визнання такою особою;
- визнати, що ОСОБА_1 , є особою, яка за релігійними переконаннями не може нести військову службу, та зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_3 звільнити від мобілізації.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що останній є монахом (у традиції кашмірського шиваїзму) і послідовником релігії кашмірського шиваїзму в традиції адвайти з Верховним Божеством Шивою, що підтверджується свідоцтвом, виданим у 1999 році, яке свідчить про 26-річну практику. Таким чином, ОСОБА_1 переконаний, що згідно з своїми релігійними переконаннями не може проходити військову службу, вступати у шлюб та мати дітей. За доводами позивача, ТЦК систематично відмовляло розглянути заяви останнього про визнання його особою, яка за релігійними переконаннями не може нести військову службу.
Таким чином, вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо неприйняття та нерозгляду заяв від 8 червня 2022 року про визнання ОСОБА_1 особою, яка за релігійними переконаннями не може нести військову службу, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Суддя Яремчанського міського суду, ухвалою від 14.04.2025, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій передала за підсудністю до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2025 визначено головуючого суддю в справі Тимощука О.Л.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.37-38).
Пунктом 5 резолютивної частини коментованої ухвали суду витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 : належним чином засвідчені копії всіх документів поданих позивачем разом із заявою про визнання його особою, яка за релігійними переконаннями не може вести військову службу та рішення, прийняте за результатом розгляду заяви позивача від 8 червня 2022 року.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 02.06.2025 №12243, який разом із додатками надійшов на поштову адресу суду 05.06.2025 (а.с.42-50). ІНФОРМАЦІЯ_2 вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке. 
Мотивуючи свою позицію відповідач зазначив, що відповідно до журналу реєстрації звернень громадян за 2022, 2023 та 2024 роки письмові звернення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо звільнення його від призову до Збройних Сил України по мобілізації в зв`язку з релігійними переконаннями не надходили та не реєструвалися відповідно до вимог законодавства. За доводами відповідача, твердження позивача, про те, що на звернення останнього було надано тільки усні, а не письмові відповіді є безпідставними та необґрунтованими.
З урахуванням зазначеного, ІНФОРМАЦІЯ_2 вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Також, у відзиві на позовну заяву, ІНФОРМАЦІЯ_2 серед іншого клопотало суд про залишення позовної заяви без розгляду. Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач посилається на статтю 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також – КАС України) вказуючи на факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративний суд від 10.06.2025 клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про залишення позовної заяви без розгляду повернуто заявнику без розгляду (а.с.52-53).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов та докази, наявні в матеріалах цієї адміністративної справи, встановив такі обставини.
Згідно з свідоцтвом про реєстрацію релігійної організації від 08.04.1999 №762, монастир направив монаха ОСОБА_1 для проведення лекцій, розповсюдження духовної літератури, предметів культурного побуту і збору пожертв (а.с.9).
У матеріалах справи міститься лист пояснення від 21.03.2022 адресований позивачем Міністерству оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_5 . В коментованому листі поясненні, позивач повідомив що є членом Монастиря Йоги "Гухьясамаджа" (Адвайта-йога ашрама "Збори Тайн"), вбивство або дії, що сприяють вбивству є порушенням законів його чернечого статусу і релігії (Шіваїзм). У зв`язку з чим, позивач повідомив, що відмовляється проходити будь-яке медичне обстеження як військовозобов`язаний або солдат та просив розглянути його участь у звільненні України як волонтера на період воєнного часу (а.с.11).
Також, ОСОБА_1 10.06.2022 звернувся до керівників поліції та СБУ, начальника Надвірнянського РАП ГУП НП в Івано-Франківській області із заявою в які просив провести перевірки викладених у такій заяві фактів та кваліфікувати діяння працівників військомату причетних до цієї події як перевищення посадових обов`язків та протиправне позбавлення волі (а.с.10).
Зазначена заява була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі "Інформаційний портал Національної поліції України" (журнал єдиного обліку) Надвірнянського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області 10.06.2022 за №3519, про що свідчить талон-повідомлення єдиного обліку №3519 про прийом і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.15).
Також, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 10.06.2022 адресована ІНФОРМАЦІЯ_6 (надалі, також – ІНФОРМАЦІЯ_7 ), в якій позивач зазначив, що 10.06.2022 з`явився для стання на обліковий запис, після реєстрації відмовився від запропонованої процедури проходження медичної комісії, написав лист пояснення, який ніхто не прийняв, ніхто його не вислухав, натомість сказали вимкнути телефон, заборонили виходити з будівлі та кричали. У зв`язку з чим позивач просив прийняти відповідні заходи та провести пояснювальну роботу (а.с.13).
Згідно з листом поясненням від 10.06.2022 адресованим позивачем ІНФОРМАЦІЯ_8 , 10.06.2022 позивач з`явився для стання на обліковий запис, після реєстрації йому вручили "Картку обстеження та медичного огляду", в якій в п.3 вказано, що останній ОСОБА_2 солдат. Але як зазначив позивач у листі поясненні, він ніколи і ніде нічого не підписував і не приймав військової присяги, у нього немає документів військовозобов`язаного, він є ченцем Монастиря Йоги "Гухьясамаджа", в 2000 та 2001 роках при отриманні повісток своєчасно привозив з монастиря довідки, що засвідчують приналежність до конфесії як члена і вважав, що питання про призов на військову службу закрито. Позивач вказав, що вважає таку ситуацію непорозумінням та просив звернути на це увагу керівництва ІНФОРМАЦІЯ_4 і дати роз`яснення таких дій. У зв`язку з чим, позивач повідомив, що відмовляється проходити будь-яке медичне обстеження як військовозобов`язаний або солдат та просив розглянути можливість його участі у звільненні України в якості волонтера на період воєнного часу (а.с.14-зворотній бік а.с.14).
Вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо неприйняття та нерозгляду заяв від 8 червня 2022 року про визнання ОСОБА_1 особою, яка за релігійними переконаннями не може нести військову службу, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини 1 статті 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (надалі, також – Закон №2232-XII)
Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
За приписами частини 2 статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VІІІ (надалі, також Закон №389-VІІІ) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Аналогічне визначення воєнного стану міститься і у статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII (надалі, також Закон №1932-XII).
Також, статтею 1 Закону №1932-XII передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває по теперішній час.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Відповідно до вимог статей 20, 22 Закону №2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (надалі також – Закон №3543-XII), який визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Абзацом 4 статті 1 Закону №3543-XII передбачено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини 3 статті 3 Закону №3543-XII зміст мобілізаційної підготовки становить, зокрема, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; підготовка та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу.
Частиною 8 статті 4 Закону №3543-ХІІ встановлено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Згідно з пунктами 1 та 2 частиною 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ встановлено перелік військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, де зазначено "інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках".
В спірному випадку позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо неприйняття та нерозгляду заяв від 8 червня 2022 року про визнання ОСОБА_1 особою, яка за релігійними переконаннями не може нести військову службу.
Так, пунктом 4 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу".
Частиною 4 статті 35 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
Організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (надалі, також альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина, визначені Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" від 12.12.1991 №1975-ХІІ (надалі, також – Закон №1975-ХІІ).
У відповідності до статті 1 Закону №1975-ХІІ альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з приписами статті 2 Закону №1975-ХІІ право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.
Частиною 1 статті 4 Закону №1975-ХІІ визначено, що на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.
За приписами частини 2 статті 4 Закону №1675-ХІІ не підлягають направленню на альтернативну службу громадяни: звільнені відповідно до законодавства від призову на строкову військову службу; яким відповідно до законодавства надано відстрочку від призову на строкову військову службу (на строк дії відстрочки).
Відповідно до статті 5 Закону №1975-ХІІ альтернативну службу громадяни проходять на підприємствах, в установах, організаціях, що перебувають у державній, комунальній власності або переважна частка у статутному фонді яких є в державній або комунальній власності, діяльність яких у першу чергу пов`язана із соціальним захистом населення, охороною здоров`я, захистом довкілля, будівництвом, житлово-комунальним та сільським господарством, а також у патронажній службі в організаціях Товариства Червоного Хреста України.
Види діяльності, якими можуть займатися громадяни, які проходять альтернативну службу, визначаються Кабінетом Міністрів України.
За змістом статті 9 Закону №1975-ХІІ для вирішення питання про направлення на альтернативну службу громадяни, зазначені у статті 2 цього Закону, після взяття на військовий облік, але не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду проведення призову на строкову військову службу, особисто подають до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання мотивовану письмову заяву.
У разі призову на військові збори громадян, які після проходження строкової військової служби набули релігійних переконань і належать до діючих згідно із законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, вони не пізніше семи календарних днів від дня одержання повістки територіального центру комплектування та соціальної підтримки про призов на військові збори подають особисто до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації заяву про звільнення від призову на ці збори.
Приписами статті 10 Закону №1975-ХІІ відповідний структурний підрозділ місцевої державної адміністрації зобов`язаний прийняти заяву про направлення на альтернативну службу або про звільнення від призову на військові збори та у письмовій формі повідомити громадянина про дату його явки на засідання відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації.
Згідно з абзацом 1 статті 11 Закону №1975-ХІІ заява про направлення на альтернативну службу розглядається відповідним структурним підрозділом місцевої державної адміністрації протягом календарного місяця після її надходження в присутності громадянина, а заява про звільнення від призову на військові збори - протягом чотирнадцяти календарних днів.
У відповідності до статті 12 Закону №1975-ХІІ рішення про направлення громадянина на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори приймається місцевою державною адміністрацією у разі встановлення істинності релігійних переконань і видається заявникові.
Направлення для проходження альтернативної служби видається громадянину після проходження призовної комісії.
Таким чином, із аналізу наведеного слідує, що вирішення питання щодо направлення на альтернативну службу або звільнення від призову громадян, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і, якщо такі громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю належить до компетенції місцевих державних адміністрацій.
При цьому, в спірному випадку позивач стверджує, що звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявами від 8 червня 2022 року про визнання ОСОБА_1 особою, яка за релігійними переконаннями не може нести військову службу та просить суд визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо неприйняття та нерозгляду такої заяви. 
З огляду на викладене суд вважає за необхідне відмітити таке.
Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (надалі, також – Закон №393/96-ВР) забезпечує громадянам України можливість для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Згідно із частиною 1 статті 5 Закону №393/96-ВР звернення громадян адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Частиною 3 статті 15 Закону №393/96-ВР передбачено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Абзацом 1 статті 20 Закону №393/96-ВР визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням, визначено Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України 28.12.2016 №735 (надалі, також – Інструкція №735).
У відповідності до пункту 3 Розділу І Інструкції №735 розгляд пропозицій (зауважень), заяв (клопотань), скарг і особистий прийом громадян є важливою ділянкою роботи органів військового управління, військових частин, дієвим засобом отримання інформації про недоліки в роботі цих органів, однією з форм зміцнення і розширення зв`язків з широкими верствами населення, участі в управлінні державними справами громадян України.
За змістом пункту 2 Розділу ІІ Інструкції №735 письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.
Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів військового управління або їх заступниками відповідно до їх повноважень.
Згідно з пунктом 4 Розділу ІІ Інструкції №735 у зверненні мають бути зазначені прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення має бути надруковане або написане від руки, розбірливо, чітко підписане заявником (групою заявників) із зазначенням дати.
В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
У разі коли для розгляду письмового чи електронного звернення по суті необхідно зазначати персональні дані інших осіб, орган військового управління, військова частина як розпорядник інформації повинен дотримуватися вимог Закону України "Про захист персональних даних".
Звернення, оформлене без дотримання цих вимог, повертається заявникові з відповідним роз`ясненням у термін не пізніше ніж через десять днів з дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 Закону України "Про звернення громадян". Копія такого звернення залишається у провадженні того органу військового управління, військової частини, до якого звернувся громадянин.
Письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.
Анонімне звернення, що містить повідомлення про діяння, що містить ознаки корупції або потенційний конфлікт інтересів осіб, уповноважених на виконання функцій держави, розглядається з урахуванням вимог Закону України "Про запобігання корупції".
Електронне звернення про надання інформації, яка міститься в архівних документах, що знаходяться на зберіганні в Галузевому державному архіві Міністерства оборони України, потребує зазначення заявником, крім його електронної адреси, також і поштової адреси, оскільки архівні довідки, копії документів та витяги, завірені посадовою особою та скріплені печаткою, з архіву надсилаються поштою.
Не розглядаються й повторні звернення одним і тим самим органом від одного й того самого громадянина з одного й того самого питання, якщо перше вирішене по суті, а також ті скарги, які подані з порушенням термінів, передбачених статтею 17 Закону України "Про звернення громадян", та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу військового управління, командир військової частини, про що повідомляється особі, яка подала звернення.
Пунктом 5 Розділу ІІ Інструкції №735 встановлено, що звернення може бути подано особисто як окремою особою (індивідуальне), так і групою осіб (колективне) чи надіслане поштою (електронною поштою).
Письмове звернення надсилається поштою (електронною поштою) або передається громадянином особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.
Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
Звернення в інтересах неповнолітніх і недієздатних осіб подається їх законними представниками.
Відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на правову норму Закону України "Про звернення громадян" і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Керівники органів військового управління, командири військових частин особисто розглядають звернення громадян і забезпечують проведення першочергового особистого прийому жінок, яким присвоєно почесне звання України "Мати-героїня", Героїв України, Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Особлива увага приділяється розгляду звернень: Героїв України, ветеранів війни, учасників бойових дій, ветеранів праці та військової служби, осіб з інвалідністю, непрацездатних осіб та осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, багатодітних сімей, одиноких матерів (батьків), членів сімей військовослужбовців - учасників операції об`єднаних сил (ООС), антитерористичної операції (АТО), інших громадян, які потребують соціального захисту та підтримки.
Згідно з пунктом 6 Розділу ІІ Інструкції №735 усі звернення, що надійшли поштою (електронною поштою) або надаються особисто громадянами, повинні прийматися, попередньо розглядатися та централізовано реєструватися в день їх надходження, а ті, що надійшли у неробочі день та час, - наступного після нього робочого дня, у реєстраційно-контрольних картках (додаток 1), придатних для обробки на персональних комп`ютерах або в журналі реєстрації звернень громадян (додаток 2). Конверти (вирізки з них), у яких надійшли звернення, зберігаються разом з ними.
За відсутності в організації системи електронного документообігу письмове звернення, отримане за допомогою Інтернету, засобів електронного зв`язку (електронне звернення), перед реєстрацією роздруковується на папері.
Електронне звернення приймається на визначену електронну адресу або шляхом заповнення електронної форми, яка розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства оборони України.
У відповідності до пункту 7 Розділу ІІ Інструкції №735 облік особистого прийому громадян ведеться у картках (журналах) обліку особистого прийому громадян (додаток 3) відповідними посадовими особами органів військового управління, військових частин або за допомогою електронно-обчислювальної техніки.
Журнальна форма реєстрації звернень та обліку особистого приймання громадян допускається в органах військового управління, військових частинах з річним обсягом надходження до 600 звернень і такою самою кількістю звернень громадян на особистому прийомі. Журнали реєстрації звернень громадян мають бути прошиті, прошнуровані, пронумеровані, підписані посадовою особою та скріплені печаткою.
За змістом пункту 8 Розділу ІІ Інструкції №735 письмові звернення, подані на особистому прийомі, також підлягають централізованій реєстрації у реєстраційно-контрольних картках, придатних для обробки на персональних комп`ютерах, або в журналах реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян з відміткою "особистий прийом".
Системний аналіз наведених вище положень законодавства дає змогу дійти висновку, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Суд вкотре зазначає, що позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо неприйняття та нерозгляду заяв від 8 червня 2022 року про визнання ОСОБА_1 особою, яка за релігійними переконаннями не може нести військову службу.
При цьому, позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про звернення останнього до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявами від 8 червня 2022 року про визнання ОСОБА_1 особою, яка за релігійними переконаннями не може нести військову службу, чи доказі не прийняття таких заяв.
Більше того, позивач не надав суду і копій таких заяв від 8 червня 2022 року про визнання ОСОБА_1 особою, яка за релігійними переконаннями не може нести військову службу.
Позивачем долучено до матеріалів справи заява ОСОБА_1 від 10.06.2022 адресована ІНФОРМАЦІЯ_8 та листом поясненням від 10.06.2022 адресованим позивачем ІНФОРМАЦІЯ_8 .
У заяві від 10.06.2022 позивач зазначив, що 10.06.2022 з`явився для стання на обліковий запис, після реєстрації відмовився від запропонованої процедури проходження медичної комісії, написав лист пояснення, який ніхто не прийняв, ніхто його не вислухав, натомість сказали вимкнути телефон, заборонили виходити з будівлі та кричали. У зв`язку з чим позивач просив прийняти відповідні заходи та провести пояснювальну роботу (а.с.13).
Згідно з листом поясненням від 10.06.2022 адресованим позивачем ІНФОРМАЦІЯ_8 позивач повідомив, що відмовляється проходити будь-яке медичне обстеження як військовозобов`язаний або солдат та просив розглянути його посаду в участі у звільненні України як волонтера на період воєнного часу (а.с.14-зворотній бік а.с.14).
При цьому, суд наголошує, що на зазначених заяві та листі поясненні від 10.06.2022 відсутні будь які відмітки/штампи/реєстраційні номери, які б свідчили про отримання таких ІНФОРМАЦІЯ_7 , також позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про направлення таких заяви та листа пояснення до ІНФОРМАЦІЯ_4 поштовим відправленням.
Таким чином, беручи до уваги зазначене вище по тексту судового рішення, оскільки позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про неприйняття та нерозгляд ІНФОРМАЦІЯ_2 заяв ОСОБА_1 від 8 червня 2022 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо неприйняття та нерозгляду заяв від 8 червня 2022 року про визнання ОСОБА_1 особою, яка за релігійними переконаннями не може нести військову службу.
Щодо позовних вимог про визнання, ОСОБА_1 , особою, яка за релігійними переконаннями не може нести військову службу, та зобов?язання ІНФОРМАЦІЯ_3 звільнити його від мобілізації, суд вважає за необхідне відмітити наступне.
Як вже зазначалося судом вище по тексту судового рішення, вирішення питання щодо направлення на альтернативну службу або звільнення від призову громадян, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і, якщо такі громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, згідно з Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" належить до компетенції місцевих державних адміністрацій.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями підміняти повноваження іншого суб`єкта владних повноважень (місцевих державних адміністрацій), самостійно визнавати особу такою, що за релігійними переконаннями не може нести військову службу. Натомість, адміністративні суди перевіряють законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, в тому числі щодо розгляду заяв.
При цьому суд наголошує, що позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про звернення останнього до місцевої державної адміністрації із відповідною заявою, неприйняття чи нерозгляд такої заяви.
Відтак, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
У силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням зазначеного вище по тексту судового рішення, суд, на підставі наданих доказів та системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Враховуючи висновок суду про необґрунтованість позову, в силу вимог статті 139 КАС України витрати позивача, пов`язані з розглядом даної справи, розподілу не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
В задоволенні позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 ;
відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ – НОМЕР_2 .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.