ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 707/2826/25		
Провадження № 22-ц/821/116/26		
категорія 304090200 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М. 
за участю секретаря: Кукушкіної А.О.

учасники справи: 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2025року (ухваленого під головуванням судді Суходольського О.М. в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

25 липня 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 18.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем укладено Договір позики № 77771199, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 12 512,00 грн зі сплатою процентів у розмірі 1.6 % в день.
Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.
27.01.2022 було укладено договір № 27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77771199.
10.03.2023 було укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77771199.
Позивач вказує, що на підставі укладених договорів він наділений правом вимоги до відповідача за договором № 77771199.
Станом на час звернення із позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованості, яка становить 24 143,06 грн, яка складається : 12 512,00 грн – заборгованість за основним зобов`язання, 11 402,08 грн – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 0,00 грн – заборгованість за пенею та/або штрафами, 0,00 грн – заборгованість за комісіями, 200,19 грн – інфляційні збитки, 28,79 грн – нараховані 3% річних.
На підставі наведеного, позивач просив суд постановити рішення, яким стягнути з боржника на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором №77771199 від 18.09.2021 у розмірі 24 143,06 грн, судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2025 року позов - задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за Договором позики № 77771199 від 18.09.2021 у розмірі 24 143,06 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судові витрати по справі, що складаються із судового збору, в сумі 2 422,40 грн. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за Договором позики № 77771199 від 18.09.2021 у загальному розмірі 24 143,06 грн. в установлені строки, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати кошти, на що він розраховував при укладенні договору факторингу, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним договором.
Вирішуючи питання щодо витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції вважав, що вказаний розмір витрат за надання позивачеві правничої допомоги в сумі 13 000,00 грн, є завищеним з урахуванням категорії спору, складності справи, розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, реально затраченого часу адвокатом, тому суд вважав необхідним задовольнити витрати за надання позивачеві правничої допомоги частково, на суму 4 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

28 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2025 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не було взято до уваги докази на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем, а саме квитанції про сплату боргу в повному обсязі та просив врахувати надані докази.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 08 грудня 2025 року, ТОВ «Коллект Центр», вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду законним, обгрунтованим, просило залишити рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 77771199, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором RVmvpsyq6I.
Відповідно до п. 2 Договору, умови надання позики є наступними: сума позики 12 512,00 грн; строк позики 64 днів; процентна ставка (базова) за день 1,6% (фіксована); дата надання позики 18.09.2021; знижена процентна ставка 0,95%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70%; орієнтовна реальна процентна ставка 2 750,19 %; орієнтовна загальна вартість позики 17 658,08 грн.
Згідно з п. 3 Договору, позикодавець надає Позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг кредитодавця, кредитного посередника(за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеного в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку № 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною.
Відповідно до п. 4 Договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.
Номер електронного платіжного засобу для перерахунку грошових коштів вказаний відповідачем в договорі - № НОМЕР_1 .
Також, під час укладення вищевказаного кредитного договору, відповідачем підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Додаток №1 до Договору позики № 77771199 від 18.09.2021, яким є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
На виконання умов Договору позики № 77771199 від 18.09.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 18.09.2021 перерахувало на рахунок, вказаний відповідачем грошові кошти в сумі 12 512,00 грн, що підтверджується: довідкою ТОВ «ФК «Фінексперес» № КД-000033855/ТНПП від 14.06.2025; листом ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» № 16/06/25-8 від 16.06.2025.
27.01.2022 було укладено договір № 27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77771199.
10.03.2023 було укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77771199.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем вчачається, що заборгованість ОСОБА_1 за договором позики № 77771199 від 18.09.2021 на 08.07.2025 становить 24 143,06 грн, з яких: 12 512,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 402,08 грн - сума заборгованості за відсотками; 200,19 грн – інфляційні збитки; 28,79 грн – нараховані 3% річних. 

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 3 - 6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч.12 ст.11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» , якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із наведеного слідує, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. 
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
Суд встановив, що 18.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики(ануїтет) №77771199у формі електронного документу, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що не заперечується відповідачем, як не заперечується і отримання коштів у розмірі 12 512,00 грн.
Отже, із наведеного слідує, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Також колегія суддів зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались.
Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 512,00 грн.
В апеляційній скарзі сторона відповідача посилається на виконання умов договору та повернення кредитних коштів, на підтвердження зазначеного долучив до апеляційної скарги копію квитанції № 5С57-4М4Т-193А-887В від 21.10.2021 і просив врахувати даний доказ.
Щодо долучених відповідачем доказів до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, – це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.
У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення змісту пункту 6 частини другої статті 356, частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи, що подані відповідачем до апеляційної інстанції докази (копія квитанції № 5С57-4М4Т-193А-887В від 21.10.2021) мають виключне значення для правильного вирішення справи, вважає за доцільне їх прийняти.
З доданих доказів судом апеляційної інстанції установлено, що з копій квитанцій №5С57-4М4Т-193А-887В від 21.10.2021 вбачається, що ОСОБА_1 з власного карткового рахунку ( НОМЕР_2 ) здійснив перерахування коштів у сумі 12 000,00 грн через систему iPay.ua Servis.
Проте, із наданої квитанції не можливо встановити, кому та на якій підставі здійснено платіж коштів у розмірі 12 000,00 грн, не можливо ідентифікувати отримувача коштів, а тому даний доказ не підтверджує виконання боржником умов договору позики № 77771199 від 18.09.2021.
Крім того, колегія суддів зауважує, що в договорі позики № 77771199 від 18.09.2021 містяться реквізити рахунку ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» для сплати позики та відсотків та умови зарахування вказаних коштів. 
За наведених обставин, відсутні підстави вважати, що відповідачем виконано умови договору та сплачено кредит у повному обсязі, оскільки за умовами договору відповідач повинен повернути не лише суму позики, а і відсотки.
Щодо розрахунку заборгованості за відсотками.
Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до умов договору позики (ануїтет) №77771199 від 18.09.2021, сторони узгодили, зокрема, п. 2 Договору: сума позики 12 512,00 грн; строк позики 64 днів; процентна ставка (базова) за день 1,6% (фіксована); дата надання позики 18.09.2021; знижена процентна ставка 0,95%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70%; орієнтовна реальна процентна ставка 2 750,19 %; орієнтовна загальна вартість позики 17 658,08 грн.
У п.9 Договору позики сторони зокрема узгодили, що Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцю Позику, одержану згідно Договору, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення (включно) за ставкою, що встановлена у п.2 Договору.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором позики вбачається, що заборгованість становить 24 143,06, з яких: 12 512,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 402,08 грн - сума заборгованості за відсотками; 200,19 грн – інфляційні збитки; 28,79 грн – нараховані 3% річних.
Крім того, перевіривши наведену позивачем суму заборгованості згідно умов Договору позики (ануїтет) №77771199 від 18.09.2021, колегія суддів встановила, що сума заборгованості по процентах становить 12 812,29 грн (( 12 512, 00 грн х 1,6% х 64 дні), однак позивач визначив заборгованість за відсотками у розмірі 11 402,08 грн, що не перевищує встановленого судом розміру, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 11 402,08 грн з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр».
Отже, розмір заборгованості по відсотках узгоджується із умовами Договору позики (ануїтет) №77771199 від 18.09.2021 та не спростований скаржником.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема в частині процентів, відповідачем у судовому порядку не оспорювались.
Щодо стягнення інфляційних збитків та 3 % річних
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за Договором позики, яким йому було надано кредитні кошті, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість, як за тілом кредиту, так і за процентами, які обумовлені у Договорі, відповідно новий кредитор, ТОВ «Вердикт Капітал», після відступлення йому права вимоги первісним кредитором нарахував в порядку ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 200,19 грн за один місяць – лютий 2022 року та 3% річних за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 у розмірі 28,79 грн і ці складові Договору позики перейшли до нового кредитора, позивача по справі, який жодного нарахування не проводив.
Скаржником набуття позивачем права вимоги за Договором позики (ануїтет) №77771199 від 18.09.2021 не оспорюється, тому в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.
Колегія суддів вважає, що позивач на підтвердження своїх вимог надав суду належні докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, що позивач набув права вимоги до відповідача за договором позики (ануїтет) №77771199 від 18.09.2021 та враховуючи, що розмір заборгованості відповідачем не спростовано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, у зв`язку із чим позивач, який набув право вимоги за кредитним договором, має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази та дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2025 року, судові витрати слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча        О.В. Карпенко

Судді         О.М. Новіков

Л.І. Василенко