ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2530/25
29 січня 2026 року 
м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л.А.
розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Відділення поліції №2 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, посвідчення водія НОМЕР_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,
за ст.124, ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення 
ВСТАНОВИВ:
07 червня 2025 року, о 12:02 год, в с.Комарівка по вул.Лісова 14, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектором ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області складено протокол серії ЕПР1 №354194 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 07.06.2025, о 01:00 год, в с.Комарівка по вул.Лісова 14, водій керував транспортним засобом, не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого скоїв наїзд на перешкоду – металевий стовп на понтонному мосту в с.Комарівка, внаслідок чого міст отримав пошкодження, чим завдано матеріальні збитки та чим порушив п.12.1 ПДР.
Попередньо дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Також 07 червня 2025 року, о 12:15 год, в с.Комарівка по вул.Лісова 14, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектором ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області складено протокол серії ЕПР1 №354202 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 07.06.2025, о 11:09 год, водій, перебуваючи в с.Комарівка по вул.Лісова 14, вживав алкоголь, а саме горілку «Неміров», після ДТП за його участю до проведення уповноваженою особою огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив п.2.10.«є» ПДР.
Попередньо дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Враховуючи, що по даним матеріалам про адміністративні правопорушення притягується до адміністративної відповідальності одна і та ж особа, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи по суті, провадження у справах про адміністративні правопорушення №3/564/1183/25 та №3/564/1184/25 відносно  ОСОБА_1  підлягають об`єднанню в одне провадження в межах справи №564/2530/25.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, повістки про виклик останнього повернулись до суду з відміткою поштового відділення про відсутність адреса, із наданої ІНФОРМАЦІЯ_2 інформації за №01-1/137 від 16.01.2026, вхідний від 22.01.2026, вбачається, що ОСОБА_1 10.06.2025 призваний по загальній мобілізації до ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно приписів ч.2 ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справи адміністративне правопорушення за ст.124 та ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за наявними матеріалами справи.
Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протоколи та матеріали, додані до протоколів, дійшов наступних висновків.
Так на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.124, та ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення надано: протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №354194 та серії ЕПР1 №354202 від 07.06.2025; схему місця ДТП від 07.06.2025; письмові пояснення ОСОБА_1 від 07.06.2025; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 07.06.2025; направленням водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.06.2025; тест газоаналізатора Alcotest 6810 із серійним номером ARАМ 2233 від 07.06.2025 з результатом огляду 1,84 % проміле; фотознімки; відеозаписи.
Суд враховує, що відповідно до ч.1, 2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.
Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Усі викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені на предмет їх підтвердження сукупністю належних та допустимих доказів.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення – це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.
Склад правопорушення – це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення.
Так суд враховує, що подією, яка потягла за собою складення першого протоколу про адміністративне правопорушення із числа складених, є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тобто вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Інший протокол – за ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є похідним від складеного протоколу за фактом ДТП, адже складений за фактом діяння, яке містить обов`язкову ознаку, а саме наявність підтвердженого факту ДТП.
У свою чергу, доказами вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є схема ДТП із зазначенням учасників та відомостей про пошкодження транспортних засобів з переліком видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, фотознімки, відеозаписи, пояснення учасників ДТП тощо.
Разом з тим, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до протоколу додано лише схему місця ДТП від 07.06.2025, яка містить інформацію лише про одного учасника дорожньо-транспортної пригоди – ОСОБА_1 , але не містить відомостей про пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, оскільки у графі «Перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП» схеми місця ДТП вказано про їх відсутність.
Відтак, вказану схему місця ДТП суд не розцінює, як належний доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Факт визнання ОСОБА_1 у своїх поясненнях факту ДТП суд також не приймає до уваги, як належний доказ, оскільки в силу кримінально-правового характеру звинувачення у справах про адміністративне правопорушення, на що неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, до правовідносин у справах про адміністративні правопорушення слід застосовувати принципи та положення КПК України.
Так в контексті рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.
За наведених умов, суд керується положеннями ст.94 КПК України, яка визначає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
При цьому суд враховує, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.
За наведених умов, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджували б наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
При цьому суд враховує, що диспозиція ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язковою умовою передбачає наявність факту ДТП, а тому відсутність підтвердженої належними та допустимими доказами події ДТП виключає можливість кваліфікації у описаній ситуації дій особи за ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004).
Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 визначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.
За ст.9 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.
Згідно із ч.3 п.(b) ст.31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14.05.1986 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення.
17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Так, відповідно до ст.32 Конвенції питання тлумачення та її застосування належить до виключної компетенції ЄСПЛ, рішення якого є невід`ємною частиною Конвенції, як практика її застосування і тлумачення.
Суд враховує, що до санкції ст.ст.124 та 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення тягнуть за собою не тільки відповідальність за порушення ПДР України, а й вимоги щодо якості судового процесу в розрізі прямого застосування Конституції України, норми якої є нормами прямої дії (ст.8 Конституції України) та практики ЄСПЛ.
Так, за практикою ЄСПЛ, у випадку, якщо санкції за адміністративні правопорушення є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, вимоги до його судового розгляду мають відповідати гарантіям та стандартам, встановленим Конвенцією, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» від 09.06.2011).
Крім того, ЄСПЛ зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» від 21 лютого 1984 року (пп.52-54), «Лауко проти Словаччини» від 02 вересня 1998 року (пп.56-59), ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» від 17 листопада 2009 року).
Відповідно до п.21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У рішенні «Шмауцер проти Австрії» від 23.10.1995 року ЄСПЛ зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».
У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Відповідно до ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відтак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази кожен окремо та у їх сукупності і взаємозв`язку, надавши їм відповідну правову оцінку, враховуючи встановлені судом порушення, недоліки, неузгодженість під час оформлення відносно ОСОБА_1 матеріалів про адміністративне правопорушення та з огляду на практику Європейського суду з прав людини, у суду виник обґрунтований сумнів у доведеності поза розумним сумнівом вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 та ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Враховуючи наведене, суд дійшов переконливого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 та ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З огляду на вищенаведене, керуючись ст.ст.36, 247, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Об`єднати провадження у справах про адміністративні правопорушення №3/564/1183/25 та №3/564/1184/25 відносно  ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення в одне провадження в межах справи №564/2530/25.
Провадження у справі №564/2530/25 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 та ч.4 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя	Л. А. Грипіч