ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/2078/25	Головуючий у 1-й інстанції Марціцка І.Б. 	
Провадження № 33/817/19/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 р. м.Тернопіль
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю:
- захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Колцуняка Ю.В.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Колцуняка Ю.В., в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано виннм у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 28.11.2025 о 01 год. 04 хв. водій ОСОБА_1 керував т.з. Нісан н.з. НОМЕР_1 по вул. 22 Січня в м. Теребовля з явними ознаками алкогольного сп`яніння а саме: почервоніння очей, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, в`яла мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в найближчому закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився. Тим самим, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), за що частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність 

В апеляційній скарзі адвокат Колцуняк Ю.В. зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав ОСОБА_1 винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачий ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує на порушення процедури направлення ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння. Направлення на медичний огляд йому не вручалося та для ознайомлення не надавалося, а зазначений у ньому час складання не відповідає відеозапису, оскільки працівник поліції, який його підписав, фактично його не оформлював у вказаний момент.
Окрім того, пропозиція працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою «Драгер 6810» була висловлена лише через майже 10 хвилин після зупинки автомобіля. Після відмови від огляду на місці ОСОБА_1 запропонували поїхати для огляду в медичний заклад, однак без належного роз`яснення підстав, у зв`язку з чим він відмовився і від цієї пропозиції.
Крім того, захисника звертає увагу на те, що суд першої інстанції нправильно дав оцінку щодо дотримання поліцейськими вимог щодо складання протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Окрім цього вказує, що поліцейські порушили процесуальні права ОСОБА_1 , оскільки не повідомили йому його права та обов`язки, в тому числі і про можливість скористатися правовою допомогою адвоката.
Також зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи щодо перевірки вини ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.
Просить скасувати постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно останнього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП. 
Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, з тих мотивів, що повний текст оскаржуваної постанови отримав на електронну адресу 22.12.2025 року, що позбавило можливості подати апеляційну скаргу в строк, передбачений КУпАП. 

Заслухавши апелянта - адвоката Колцуняка Ю.В., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що слід поновити строк на апеляційне оскаржено та відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2025 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області була ухвалена оскаржувана постанова.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Теребовлянським районним судом Тернопільської області від 12 грудня 2025 року була надіслана судом до реєстру 22 грудня 2025 року, а оприлюднена в реєстрі 24 грудня 2025 року.
Як вбачається з матеріалів провадження копію постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року надіслано ОСОБА_1 23.12.2025 року.( а.с. 26)
Апеляційна скарга на вказану вище постанову суду першої інстанції подано захисником особи, яку притягнута до адміністративної відповідальності, адвокатом Колцуняком Ю.В. 23 грудня 2025 року через Теребовлянський районний суд Тернопільської області подано апеляційну скаргу.
За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 525799 від 28 листопада 2025 року, 28.11.2025 о 01 год. 04 хв. водій ОСОБА_1 керував т.з. Нісан н.з. НОМЕР_1 по вул. 22 Січня в м. Теребовля з явними ознаками алкогольного сп`яніння а саме: почервоніння очей, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, в`яла мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в найближчому закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився.
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, від підпису відмовився. 
Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Посилання захисника на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не було роз`яснено права, передбачені законом, зокрема, право скористатись правничою допомогою, не є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги та закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції залучив адвоката Колцуняка Ю.В., який брав участь у розгляді судом цієї справи, отже ОСОБА_1 реалізував право користуватися юридичною допомогою адвоката, у тому числі під час апеляційного перегляду справи, отже, зазначене, не завадило ОСОБА_1 реалізувати права, надані йому законом, у тому числі право на захист.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції та відеореєстратора із службового автомобіля працівників патрульної поліції.
Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було виявлено транспортний засіб Нісан н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 по вул. 22 Січня в м. Теребовля, який був зупинений працівниками патрульної поліції під час дії комендантської години.
Окрім того, з відеозапису вбачається, що: працівник поліції повідомив водію причину зупинки; під час перевірки документів у працівників поліції виникла обґрунтована підозра, що водій ОСОБА_1 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння; поліцейський озвучив ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей та запропонував пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу; водій відмовився, а також відмовився пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, після чого поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення; водій відмовляється отримувати протокол про адміністративне правопорушення і поліцейський роз`яснює, що подальше керування транспортним засобом заборонено. 
Апеляційний суд зазначає, що відеозаписом об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні. 
Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Твердження апелянта про відсутність підстав для проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 є непереконливі, оскільки працівник поліції повідомив водія про наявні у нього ознаки сп`яніння, які давали підстави вимагати проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до положень п.2.5 ПДР України та Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735, що підтверджується долученими до матеріалів справи відеозаписами. 

Твердження апелянта, що направлення в медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не було пред`явлено ОСОБА_1 , на що звертає увагу апелянт, суд до уваги не приймає, оскільки видача безпосередньо водію направлення на проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння чинним законодавством не передбачена. Таке направлення оформлюється поліцейським виключно для лікаря закладу охорони здоров`я. Крім цього, таке направлення щодо ОСОБА_1 , було складено працівниками поліції та міститься в матеріалах справи. (а. с. 5)
Крім того, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, а тому наявність чи відсутність направлення для проведення такого огляду жодним чином не впливає на доведеність його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Всі інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Такі доводи апелянта не спростовують встановлених обставин, а також того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.   

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.
Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Поновити адвокату Колцуняку М.В. строк на апеляційне оскарження постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року. 
Апеляційну скаргу захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Колцуняка Ю.В. залишити без задоволення, а постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя