ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/4439/25 
Рядок статзвіту № 47 
15 січня 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючої судді Грипіч Л. А. 
з участю секретаря Вознюк Ю. В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи.
В обгрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .
11.07.2025 року близько 15 год. 20 хв. відповідач ОСОБА_2 пошкодив вікно в її квартирі, а саме розбив склопакет каменем.
З приводу пошкодження майна 11.07.2025 року вона звернулась до поліції із заявою. За результатами розгляду її заяви Відділення поліції 2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області повідомило, що опитати ОСОБА_2 для детальнішого встановлення обставин події, причин та умов його поведінки, на даний час не представилось можливим, оскільки при неодноразовому відвідуванні за місцем проживання ОСОБА_2 був відсутній. У разі встановлення місця його знаходження, а також наявності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП, в строки передбачені ст.38 КУпАП на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим їй було роз`яснено, що в діях ОСОБА_2 формально містяться ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.194 КК України, однак через малозначність дана дія не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяно істотної шкоди. Відшкодування збитків заподіяних пошкодженням майна здійснюється в порядку визначеному Цивільним кодексом України та актами цивільного законодавства.
Згідно замовлення №656 від 22.10.2025 року матеріальна шкода завдана їй неправомірними діями відповідача становить 2270,76 грн.
Разом з тим, позивач вказала, що діями відповідача їй завдано і моральну шкоду, оскільки умисне знищення майна тягне моральні страждання, що є природнім, оскільки будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Крім того, її моральні страждання посилювались усвідомленням того, що відсутність склопакета спричиняє дискомфорт в приміщені, що порушило її нормальний спосіб життя. 
Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2 270,76 грн. та моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.
Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 04.11.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що повідомлено сторони.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, від представника позивача - адвоката Шевчука Р. В. через систему «Електронний суд» надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги представник позивача підтримав в повному обсязі та просив задовольнити їх. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом вчасно та належним чином, шляхом надсилання на його поштову адресу судової повістки та опублікування оголошення про виклик особи на офіційному веб-сайті судової влади України. 
Своїм правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, враховуючи згоду позивача та її представника на проведення заочного розгляду справи, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За змістом частини другої статті 1166 ЦК України цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичної підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 757/31418/15-ц (провадження № 61-17928св18).
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №449160952 від 24.10.2025 року.
Разом з тим встановлено, що 11.07.2025 року близько 15 год. 20 хв. з невідомих причин відповідач ОСОБА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння пошкодив в квартирі позивачки вікно, а саме розбив склопакет каменем, чим завдав останній матеріальних збитків.
11.07.2025 року за вказаним фактом позивачка звернулась до ВП №2 Рівненського РУП ГУНП України в Рівненській області з письмовою заявою, в якій просила притягнути до відповідальності ОСОБА_2 за спричинення їй матеріальних збитків.
З письмових пояснень ОСОБА_1 від 11.07.2025 року, відібраних поліцейським СРПП ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області сержантом поліції Гергелюком В. В., вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово приходив до її квартири, стукав гучно в двері та вікна, після чого зникав у невідомому напрямку. 11.07.2025 року близько 15 год. 20 хв. ОСОБА_2 прийшов у двір її будинку і перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння розбив її вікно каменем, після чого вона звернулася до поліції. 
З рапорта поліцейського офіцера громади СВГ відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ст. лейтенанта поліції Назара Нікуліна від 06.08.2025 року та відповіді про результати розгляду звернення встановлено, що проведеною перевіркою матеріалів опитати ОСОБА_2 по факту детальнішого встановлення обставин події, причин та умов його поведінки, на даний час не представилось можливим, оскільки при неодноразовому відвідуванні за місцем проживання ОСОБА_2 був відсутній. У разі встановлення місця його знаходження, а також наявності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП, в строки передбачені ст.38 КУпАП на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим було роз`яснено, що між заявницею та ОСОБА_2 виникли цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку.
Дослідивши всі наявні матеріали справи суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 правомірно звернулася до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями ОСОБА_2 і саме він має нести відповідальність за завдану позивачу майнову та моральну шкоду.
З урахуванням зазначеного, суд погоджується у повній мірі з наведеними позивачем доказами на підтвердження заподіяння їй відповідачем шкоди, внаслідок неправомірних дій, а також обставин, при яких така шкода була заподіяна.
Відповідно до долученого позивачем до матеріалів справи замовлення №656 від 22.10.2025 року, вартість нового склопакету у фальшрамі №1 складає 2 270 грн. 76 коп., що є по факту завданою матеріальною шкодою власнику квартири.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди”, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 61/8496/15-ц, провадження № 14-154цс19.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, суд приходить до висновку, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, тощо.
Судом встановлено, що позивач внаслідок вчинених відповідачем неправомірних дій, зазнала душевних страждань, які проявлялися у психологічному напруженні, оскільки усвідомлення того, що відсутність склопакета спричиняє дискомфорт в приміщені, порушило її нормальний спосіб життя.
У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 212/7628/21 (провадження № 61-7265св22) зазначено, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц)».
Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачем в повній мірі доведений факт заподіяння їй моральних страждань неправомірними діями відповідача, доведено причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненням моральних страждань. За таких обставин, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.
Частиною 1, 5, 6, ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки ухвалою суду від 04.11.2025 року позивачу було відстрочено сплату судового збору за подання позову до суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» до ухвалення судового рішення у справі, тому з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. (1211,20+1211,20). 

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 13, 15, 16, 76, 77, 79, 80, 81, 82, 141, 247, 258, 264, 265, 268, 273, 279, 280 ЦПК України, ст. ст. 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, суд -  
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 23.10.1996 року Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП: НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду в сумі - 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 76 коп. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 23.10.1996 року Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП: НОМЕР_3 ) моральну шкоду в сумі - 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в дохід держави - 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору. 
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районним судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач:
ОСОБА_1  (жителька        АДРЕСА_3 ), паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 23.10.1996 року Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач:
ОСОБА_2 , (житель    АДРЕСА_2 ), РНОКПП: НОМЕР_1 .

Повне рішення складено
20 січня 2026 року. 

Суддя	Л. А. Грипіч