Номер провадження: 33/813/133/26
Номер справи місцевого суду: 522/12155/25 
Головуючий у 1-й інстанції Кривохижа Ю. А.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.02.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Шахової О.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , адвоката Жовтана Олександра Володимировича 
розглянувши апеляційну скаргу захисника Жовтана Олександра Володимировича 
на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2025 року
встановив:
Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 травня 2025 року о 22 годині 50 хвилин у
м. Одесі, по проспекту Шевченка, 33 Б, ОСОБА_1 керував електросамокатом «Jet» у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою приладу алкотестер Алкотест Драгер arlm0413. Результат огляду позитивний 0,65 % проміле, чим ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а ПДР, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В апеляційній скарзі захисник Жовтан О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_2 , який повідомив, що саме він керував електросамокатом у момент події, тоді як ОСОБА_1 знаходився позаду нього в якості «пасажира». Такі показання свідка є логічними та узгоджуються з іншими матеріалами справи зокрема, з даними сервісу оренди електросамокатів «Jet», згідно з якими оренда самокату на момент події була здійснена саме на ім`я ОСОБА_2 , що підтверджується квитанцією про оренду транспортного засобу, що свідчить про те, що сам він, а не ОСОБА_1 керував електросамокатом. З відеозапису убачається, що від самого початку фіксації подій безпосередньо біля електросамоката перебуває інша особа – ОСОБА_2 , який керував вказаним транспортним засобом і був його фактичним користувачем. При цьому, навіть за умови, якщо особа не заперечувала факт керування, це саме по собі не може бути належним і достатнім доказом вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Дії або бездіяльність у стресовій ситуації без надання правничої допомоги є сумнівними в даному випадку з огляду на відсутність у ОСОБА_1 спеціалізованих знань. Зазначає, що формулювання «не заперечував» не є тотожним «підтвердив». Мовчання чи відсутність активного заперечення не утворює зізнання. За змістом ст. 280 КУпАП, обов`язок доведення покладається на орган, який розглядає справу, а не на особу, що захищається. Відтак, відсутність заперечення не означає доведення вини. На пропозицію правоохоронців пройти огляд на місці події ОСОБА_1 погодився, оскільки не перебував за кермом транспортного засобу, тому у нього не було підстав для відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Поліцейськими не повідомлено ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, та не зазначено, які саме ознаки стали підставою для проведення огляду, оскільки його поведінка була спокійною, врівноваженою, повністю відповідала обстановці, спілкування з правоохоронцями здійснювалося у чіткій, зрозумілій формі. Відеозаписи, долучені правоохоронцями до матеріалів справи є недопустимими доказами, оскільки це джерело доказів не є безперервним, на ньому відсутня повна хронологія подій, які передували складанню протоколу. Зокрема на відеозаписі відтворюються події вже після зупинки транспортного засобу, при цьому не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, вказаних у протоколі, та моменту його зупинки. На відео зафіксовано лише перебування ОСОБА_1 біля електросамоката «Jet», без будь-яких доказів того, що саме він керував транспортним засобом.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з`явився, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. 
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
В судовому засіданні захисник Жовтан О.В. підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення за доводами апеляційної скарги.
Вислухавши захисника Жовтана О.В. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Із тексту апеляційної скарги убачається, що захисником не заперечується та обставина, що на вимогу правоохоронців ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу (алкотестеру). Результати огляду на стан алкогольного сп`яніння, отримані за допомогою використання цього спеціального технічного засобу, апелянт не ставить під сумнів, а тому з огляду на положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не перевіряються.
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд враховує таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: "будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі" (Рішенні Європейського суду з прав людини по справі "О`Галлоранта Франціс проти Сполученого Королівства" ("O'Halloran and Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).
Відповідно до п. 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 266КУпАП).
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. (ч. 3 ст. 266 КУпАП).
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).
Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).
Так розділом II указаної Інструкції визначено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (пункт 1 Розділу II Інструкції).
Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (пункт 3 Розділу II Інструкції).
Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (пункт 5 Розділу II Інструкції).
Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 Розділу II Інструкції).
З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення (пункт 9 Розділу II Інструкції).
Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (пункт 10 Розділу II Інструкції).
Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року N 1103 (далі- Порядок).
Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (пункт 4 Порядку).
Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності (пункт 5 Порядку).
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам (пункт 6 Порядку).
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав (пункт 7 Порядку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку).
Наведені вище вимоги національного законодавства правоохоронцями дотримані.
Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема до одних із таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, акт огляду, а також інші документи.
Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд в основу постанови поклав відомості, зафіксовані у: протоколі про адміністративне правопорушення, результатах тесту за допомогою технічного приладу "Драгер", акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, направленні на огляду, відеозаписах, долучених до справи.
Відхиляючи аргументи сторони захисту щодо наявності правових підстав для закриття провадження у справі, суд виходив із того, що пояснення свідка ОСОБА_2 , надані ним в судовому засіданні не можна вважати достовірними. Також суд зауважив, що на місці події ОСОБА_1 не заперечував факт керування електросамокатом.
З такими висновками суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується погоджується, з огляду на таке. 
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №329693, складеного відносно ОСОБА_1 поліцейськими зафіксовано, що: «13 травня 2025 року о 22:50 год в м. Одеса, проспект Шевченка, 33 Б, водій ОСОБА_3 керував електросамокатом «Jet» в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія за допомогою алкотестеру «Драгер» ARLM0413, тест позитивний 0,65 проміле, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР. 
Від підписання зазначеного вище протоколу, отримання його копій, ОСОБА_1 відмовився, про що у відповідності до ч.3 ст. 256 КУпАП, поліцейськими зроблено записи про це.
З відеозапису, долученого правоохоронцями до матеріалів справи убачається, що під час спілкування правоохоронців з ОСОБА_1 , останній не заперечував факт керування транспортним засобом (електросамокатом) до моменту його зупинки правоохоронцями. Крім цього, він підтвердив, що випив 1 стакан горілки (23:01:44-23:01:54 – час вказаний на відеозаписі). На місці події ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу (алкотестеру). Поліцейський звернув увагу ОСОБА_1 на тому, що на самокаті дозволено рухатися лише одній особі з використанням шлему та світловідбиваючого одягу (у разі руху в темну пору доби). Також правоохоронець зауважив, що у разі руху двох осіб на електросамокаті, іншій особі (не водієві) нема за що триматися, на що ОСОБА_1 відповів, що є можливість триматися за руль (23:05:44-23:05:51 – час вказаний на відеозаписі). За результатами проходження ОСОБА_1 огляду, цифровий показник приладу зафіксував 0,65% проміле алкоголю в крові, при максимально допустимій нормі 0,2 проміле. Проти таких результатів огляду ОСОБА_1 не заперечував, у зв`язку з чим поліцейськими складено протокол про адміністративне правопорушення. 
Установивши та зафіксувавши, що водій транспортного засобу, керував елекросамокатом у стані алкогольного сп`яніння та погодився з результатами огляду, проведеного на місці зупинки, поліцейськими підставно складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Аргументи захисника щодо відсутності у справі доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 електросамоваром у часі та місці, зафіксованому у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційну суд відхиляє, з огляду на таке.
Як вірно зазначено судом першої інстанції на місці події ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним електросамокатом, не повідомляв про те, що у дійсності цим транспортним засобом керував не він, а ОСОБА_2 , який також знаходився на місці події.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, погодився виконати обов`язок, закріплений у п.2.5 ПДР, щодо проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки.
Вказане дає підстави дійти висновку, що ОСОБА_1 усвідомлював значення своїх дій, у тому числі їх юридичну складову, а саме те, що він, як водій транспортного засобу на вимогу поліцейського має пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
З цих підстав апеляційний суд відхиляє твердження захисника про те, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, з тих міркувань, що він не був водієм, оскільки такі є суперечливими та такими, що позбавлені правового обґрунтування, зважаючи на те, що у даному випадку, інші правові підстави для проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, окрім як, визначених п.2.5 ПДР, були відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд не надав належну оцінку показанням свідка ОСОБА_2 , який в судовому засіданні підтвердив, що саме він був водієм електросамокату, апеляційний суд оцінює критично, зважаючи на таке.
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
З відеозаписів, долучених правоохоронцями до матеріалів справи убачається, що на місці події поряд з ОСОБА_1 , також знаходився ОСОБА_2 , ця обставина стороною захисту не заперечується.
Апеляційний суд звертає увагу, що упродовж усього часу, протягом якого поліцейські фіксували обставини за допомогою технічних засобів відеофіксації, 
ОСОБА_2 , який знаходився на місці події, тобто був достеменно обізнаний з перебігом подій, не повідомляв поліцейських про те, що саме він є водієм транспортного засобу, а не ОСОБА_1 . 
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у його вчиненні.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Зважаючи на процесуальну поведінку ОСОБА_2 на місці події, беручи до уваги характер приятельських відносин між ним та ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, правильно виходив із відсутності підстав вважати показання свідка, надані ним в судовому засіданні достовірними, зважаючи на те, що вони викликають раціональний сумнів у їх правдивості. 
Апеляційний суд вважає, що пояснення, надані ОСОБА_2 в судовому засіданні з метою сприяння ОСОБА_1 уникнути негативних правових наслідків, обумовлених притягненням його до адміністративної відповідальності. 
Сам по собі факт сплати коштів за послуги з використання електросамоката, не свідчить про те, що саме ця особа, як замовник такої послуги, є водієм транспортного засобу, а лише підтверджує, що сплата грошових коштів за таку послугу була здійснена за допомогою платіжної (банківської) картки цієї особи.
Аргументи захисника про те, що правоохоронці не повідомили ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, апеляційний суд оцінює критично, оскільки ОСОБА_1 підтвердив факт вживання алкоголю, а саме горілки, що давало поліцейським вагомі підстави для висловлення на його адресу вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки.
Стосовно посилань захисника про недопустимість та неналежність відеозапису, що міститься в матеріалах справи як доказу у справі, з підстав зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд зауважує про таке.
Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.
Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь - які фактичні дані». Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.
Посилання захисника про те, що відеозапис не є допустимим доказом, з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд оцінює критично, оскільки долучені до матеріалів справи відеозаписи за своїм обсягом та повнотою відповідають критерію достатності, та містять фіксацію подій, що підтверджує обставини, викладені та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. За допомогою засобів відеозапису правоохоронцями зафіксовано факти визнання ОСОБА_1 вживання алкоголю (горілки), висловлення на його адресу вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, фіксування обставин відмови водія від виконання обов`язку, передбаченого п. 2.5ПДР, складання адміністративних матеріалів, ознайомлення його з їх змістом, що спростовує твердження захисниці про недопустимість відеозапису, як джерела доказу.
Фактичні дані, що містяться на DVD-диску, захисником не спростовані, тому апеляційний суд погоджується з оцінкою доказів, котра надана судом першої інстанції.
Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Перевіряючи аргументи захисника щодо неправильного застосування судом норм матеріального права під час вирішення питання про накладення стягнення, апеляційний суд враховує таке.
Як убачається із довідки (а.с. 4), яка складена старшим інспектором ВАП УПП в Одеській області Нагих І. відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 13 травня 2025 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не отримував посвідчення водія.
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ч.2 ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Отже позбавлення такого спеціального права, як керування транспортним засобом застосовується лише (виключно) до особи, якій таке право надано. 
Таким чином, закон містить диференціацію щодо конкретних видів стягнень за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки визначає, що відносно водія можливо застосувати такий вид державного примусу у виді стягнення, як штраф та позбавлення права керування транспортним засобом, останнє є безальтернативним. У той час, як до інших осіб, тобто тих, що не мають посвідчення водія, у тому числі іноземців, які не мають національного посвідчення водія, можливо застосувати лише такий вид стягнення, як штраф.
З огляду на те, що на момент вчинення адміністративного правопорушення, 
ОСОБА_1 не отримував посвідчення, що убачається із вказаної вище довідки, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для позбавлення його права керування транспортними засобами, а тому оскаржувану постанову суду потрібно змінити, та виключити з її мотивувальної та резолютивної частини посилання на застосування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.
Водночас вказане не впливає на правильність висновку суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, не має підстав для скасування оскаржуваної постанови суду та закриття провадження у справі з мотивів наведених у скарзі.
Ураховуючи наведене вище, апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, а постанову суду змінити.
Керуючись ст. 294 КУпАП
постановив:
Апеляційну скаргу захисника Жовтана Олександра Володимировича задовольнити частково.
Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2025 року відносно  ОСОБА_1 в частині накладення адміністративного стягнення змінити, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частини посилання про застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення  ОСОБА_1  права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Вважати  ОСОБА_1  притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді стягнення штрафу у розмірі 17 000 гривень.
В іншій частині оскаржувану постанову залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя           Ю.П. Лозко