Номер провадження: 22-ц/813/1951/26 
Справа № 523/4939/24
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бороган Валентин Володимирович, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2025 року по справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Марсельський» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ЖБК «Марсельський» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обгрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що відповідно до Статуту ЖБК «Марсельський» місцезнаходженням кооперативу є: м. Одеса, вул. Марсельська, буд. 31.
ОСОБА_1 є власником 1/2 житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на день звернення до суду з позовом у відповідачки утворилась заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг за кв. АДРЕСА_2 у загальному розмірі 10 089,05 грн.
Крім того, у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань відповідачкою впродовж певного часу, позивач просить стягнути, передбачені ст. 625 ЦК України інфляційні витрати в розмірі 1 981,47 грн та 3% річних у розмірі 744,98 грн. Таким чином позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в загальному розмірі 12 815,50 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3 028 грн.
11 жовтня 2024 року представником відповідачки  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 було надано відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив, що відповідачці належить лише половина спірної квартири, однак позивач позов пред`являє тільки до одного власника. Інша 1/2 частина кв. АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_3 .. Крім того, надані позивачем виписки з протоколів загальних зборів ЖБК «Марсельський», на яких замість членів кооперативу були присутні співвласники, загальна кількість яких дуже відрізняється є неналежними доказами, оскільки загальні збори співвласників не є органом управління позивача, та рішення прийнятті на даних зборах не є обов`язковими для виконання. 
При цьому, наданий позивачем розрахунок заборгованості на утримання будинку та прибудинкової території та вивіз ТПВ за період з квітня 2018 року по лютий 2024 рік не містить відомості щодо показів приладу обліку холодної води, а крім того позивач не надав належних та допустимих доказів щодо нарахування відповідачці за послуги водопостачання та водовідведення по нормі за період з жовтня 2019 року по квітень 2022 року, оскільки інформація, яка наявна у наданому розрахунку не відповідає дійсності, так як прибор обліку холодної води в квартирі АДРЕСА_2 є повіреним. Доказом цього є паспорт лічильника води Крильчастий ЛК-15, в якому зазначено, що лічильник за №1257831 виготовлений 20.09.2011. В подальшому, 30.09.2015 здійснена повірка. Покази лічильника на момент повірки – 00380,1. 04.12.2019 здійснена наступна повірка. Покази лічильника на момент повірки – 00667,8. Згідно заявки № 00015242 від 18.12.2023 здійснено повірку лічильника ЛК-15 №1257831. Покази лічильника на момент повірки – 00923.
Крім іншого, відповідачка заперечувала щодо інших вимог позивача, зокрема стягнення грошових коштів за: донарахування витрат води по дому за період з вересня 2019 року по серпень 2021 року у розмірі 4 275 грн; комора/вузли води за період з квітня 2018 року по лютий 2024 року у розмірі 114,19; разове нарахування за березень 2020 року у розмірі 276,62 грн, оскільки позивачем не надано жодного рішення загальних зборів членів ЖБК щодо затвердження даних додаткових послуг та їх вартість. 
17 жовтня 2024 року представником позивача ЖБК «Марсельський» - Чекмарьовою Л.Ю. було надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що позивачем відповідно до наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості нараховується тариф за внески УБПТ за 1 кв.м з 1/2 частини квартири, яка відповідно до рішення суду належить на праві власності відповідачці, ТПВ нараховується на одну особу, відповідачку, яка фактично там проживає, водопостачання та вузли води нараховуються за фактичним споживанням відповідачки. Тому стягнення заборгованості покладається саме на відповідачку, як на власника 1/2 частини квартири. Інший власник 1/2 частини квартири ОСОБА_3 заборгованості перед відповідачкою не має, що підтверджується Довідкою, яка була надана до суду. Окрім того, відповідач частково оплачувала за вказані послуги, чим підтверджує факт їх отримання та самостійно надає показання лічильників води.
Нарахування за воду/норма у квитанціях на сплату внесків і платежів, доданих до відзиву, ідентичні з нарахуваннями за воду у довідці про заборгованість. Також загальна сума нарахувань згідно з квитанцій на сплату внесків і платежів, станом на 01.02.2024 рік становить 10 089,06 грн та співпадає з нарахуванням у довідці про заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, повірка водоміру без зняття 30.09.2015 Хв/м 380/термінова повірка в/м з 09.2019 року/ Повірка водоміру без зняття 04.12.2019 Хв/м 667,8, надано акт 01.2020 року. Після перевірки водоміру ОКН продовжувала відповідачка надавати неправильні показання водоміра, що підтвердилося під час наступного проведення повірки. Із 10.2019 року нараховувалася норма води 167,03 грн/7,61 м3. Із 02.2020 року норма води становила 203,40 грн. Із 01.2021 року норма води становила 228,48 грн. В травні 2024 року було знято контроль водоміра з показниками 815.
Також відповідно до Інформаційної довідки щодо тарифів Вих. №1/2024 від 12.03.2024, тариф на водопостачання та водовідведення встановлений філією «Інфоксводоканал»: з 02.08.2016 - 12,984 грн за кубічний метр; з 01.07.2017 - 16,164 грн за кубічний метр; з 13.07.2018 - 19,296 грн за кубічний метр; з 08.11.2019 - 21,948 грн за кубічний метр; з 05.02.2020 - 26,724 грн за кубічний метр; з 01.01.2021 - 30,024 грн за кубічний метр; з 01.01.2022 - 35,160 грн за кубічний метр.
У судове засідання до суду першої інстанції 17.02.2025 учасники справи не з`явились. При цьому, у попередньому судовому засіданні представник позивача ЖБК «Марсельський» - Чекмарьова Л.Ю. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а представник відповідача  ОСОБА_1 – Бороган В.В. просив відмовити в задоволенні позову.
17 лютого 2025 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позовну заяву ЖБК «Марсельський» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Марсельський» заборгованість за оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, вивезення твердих побутових відходів та водопостачання і водовідведення у розмірі 10 089, 05 грн, три відсотки річних у розмірі 744,98 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 981,47 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 5 500 грн; судовий збір в розмірі 3 028 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, 20.03.2025 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бороган В.В., подала апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.02.2025 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків в справі, оскільки позивач безпідставно здійснював нарахування відповідачці оплати за водопостачання та водовідведення по встановленим нормам, що суперечить показам лічильника; під час дії воєнного стану повірка лічильника була необов`язкова; при цьому позивачем не надано доказів щодо затвердження методики розрахунку небалансу холодної води та додаткових послуг з їх вартістю, а борг в сумі 33 55,58 грн, який існував до 01.04.2018 судом врахований безпідставно.
08.04.2025 представник позивача ЖБК «Марсельський» - Чекмарьова Л.Ю. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що оплата за водопостачання та водовідведення по встановленим нормам споживання відповідачці нараховувалась в зв`язку з переданням нею неправильних показів лічильника, що зафіксовано актом від 17.07.2019; разове нарахування в березні 2020 у розмірі 276,62 грн здійснювалося відповідно до Протоколу №2 Засідання Правління ЖБК «Марсельський» від 26.03.2020, рахунок на оплату №236 від 18.03.2020, акт приймання виконаних будівельних робіт, рахунок №235 від 18.03.2020, акт приймання виконаних будівельних робіт, які наявні в матеріалах справи.
Окрім того, із наявного в матеріалах справи Протоколу №2-22 засідання правління ЖБК «Марсельський» від 10.02.2022 вбачається, що вирішено нарахувати, згідно площі квартир, суму нарахування за абонентське обслуговування та заміну комерційного вузла обліку згідно рахункам від філії «Інфоксводоканал». Тому відповідно до площі відповідачу встановлено тариф з січня по грудень 2022 року в розмірі 2,82 грн, з січня 2023 року по лютий 2024 року в розмірі 1,24 грн. Тому у відповідачки утворилася заборгованість за абонентське обслуговування та заміну комерційного вузла обліку у розмірі 114,19 грн.
Факт повірки лічильника по заявці №00015242 від 18.12.2023 з показаннями 00923 не з`ясовувався в суді першої інстанції та відповідні докази до суду щодо показань лічильника від 18.12.2023 не надавалися та не містяться в матеріалах справи, тому не можуть бути враховані судом при прийнятті постанови та не відповідає фактичним обставинам справи. 
Тарифи на УБПТ (утримання будинку та прибудинкової території) та вивіз сміття (побутових відходів) були затверджені у встановленому статутом порядку, а заборгованість в сумі 3 355,58 грн не включалась до розрахунку.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 274, ч. 1 ст. 368, 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Ухвалюючи рішення по суті спору, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та вирішив їх задовольнити в повному обсязі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Предметом розгляду даної справи є матеріально-правові вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка станом на березень 2024 року складає 10 089,50 грн (з 01.04.2018 по 23.02.2022 – 6 360,66 грн), інфляційні збільшення 1 981,47 грн, 3% річних – 744,98 грн, а в загальному 12 815,50 грн.
Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій.
За ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
За ч. 1 ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.\
Згідно приписів ч. 4 ст. 384 ЦК України управління спільним майном будинку кооперативу здійснюється його співвласниками (незалежно від членства в кооперативі) відповідно до закону.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 7 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
За обставинами даної справи, відповідно до даного позивачем розрахунку заборгованості за період з 01.04.2018 по 01.02.2024 у відповідачки  ОСОБА_1 утворилась заборгованість за сплату житлово-комунальних послуг на загальну суму 10 089,05 грн.
При цьому, за вказаним розрахунком всього відповідачці було нараховано за споживання житлово-комунальних послуг за вказаний період 34 278,36 грн, та сплачено нею за цей же період було 27 544,89 грн. Відповідно різниця між вказаними сумами, тобто сума заборгованості відповідачки, становить 6 733,47 грн (т. 1 а.с. 35-36). 
Разом з тим, позивач зауважує, що заборгованість складає 10 089,05 грн, тобто більше на 3 355,58 грн, однак при цьому вказує, що заборгованість в сумі 3 355,58 грн, яка утворилась до 01.04.2018 за наданими позивачем даними не була включена до розрахунку. Вказане свідчить про наявність протиріччя між наданим позивачем розрахунком, його позовними вимогами та поясненнями наданими в процесі розгляду справи.
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд критично оцінює наданий позивачем доказ на підтвердження заборгованості відповідачки за період з 01.04.2018 по 01.02.2024. 
Окрім того, позивач посилається на те, що в період з жовтня 2019 по квітень 2022 відповідачі нараховувався тариф за водопостачання та водовідведення згідно встановлених норм споживання.
Так, Протоколом №2-19 засідання правління ЖБК «Марсельський» від 27.09.2019 вирішено нараховувати норму води 7,61 м та перевитрати холодної води, якщо такі будуть, тим квартирам, які несвоєчасно надають показники та не роблять повірку/заміну лічильника (т. 2 а.с. 20).
Протоколом №1 засідання правління ЖБК «Марсельський» від 27.01.2020 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 систематично подає дані, які суттєво відрізняються від даних останньої повірки лічильника (повірка за грудень 2019 року становить 677 м, подані дані за січень 2020 року зафіксовані в журналі обліку води – 752 м) вирішено надалі нараховувати норму води 7,61 м та перевитрати холодної води, згідно показників будинкового лічильника, якщо такі будуть, на підставі постанови КМУ №633 від 18.08.2017 та Наказу ЖБК «Марсельський» № 16 від 19.08.2017 «Про порядок нарахування за водопостачання». Вирішено нараховувати норму води 7,61 м та перевитрати холодної води, якщо такі будуть.
В зв`язку з наведеним, з жовтня 2019 року та по квітень 2022 року відповідачці нараховувалась плата за водопостачання та водовідведення згідно встановлених норм споживання. 
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 зі змінами та доповненнями в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі – Правила), уразі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.
Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках:
у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу);
у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення;
у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.
За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено.
Відповідно до п. 18 вказаних Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.
Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування.
За обставинами даної справи в квартирі відповідачки встановлений засіб обліку води. При цьому, вказаний засіб обліку проходив періодичну повірку 04.12.2019 та 18.12.2023 (т. 2 а.с. 22, т. 1 а.с. 135). Відповідні докази на підтвердження вказаних обставин містяться в матеріалах справи та були предметом дослідження суду першої інстанції, що спростовує посилання представника позивача у відзиві на апеляційну скаргу. 
Одночасно, апеляційний суд зауважує, що Постановою КМУ № 412 від 05.04.2022 було встановлено, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.
Вказана Постанова втратила чинність 04.06.2023.
Відповідно до Наказу Міністерства економічного розвітку і торгівлі України №1747 від 13.10.2016 міжповірочний інтервал законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, а саме лічильника води складає 4 роки.
Враховуючи наведене відповідачка здійснювала повірку лічильника води у встановлений законом строк. При цьому, в матеріалах справи наявні належні докази повірки лічильника води, встановленого в квартирі відповідачки, та відповідним суб`єктом, уповноваженим на здійснення такої повірки встановлено технічну відповідність та справність лічильника води, а будь-яких порушень в експлуатації чи несанкціоноване втручання в роботу лічильника води не зафіксовано. 
При цьому, в матеріалах справи міститься журнал обліку споживання водопостачання, який ведеться позивачем та в якому зафіксовані щомісячні показники споживання відповідачкою ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 16). 
За обставинами цієї справи підставою для нарахування відповідачці оплати за послуги згідно норм споживання став акт, складений позивачем та яким були зафіксовані розбіжності між показаннями лічильника, знятими комісією та показаннями, які передавала відповідачка позивачу. Зокрема, наприклад за грудень 2019 показання лічильника становили 667 м.куб., в той час як в журналі зафіксовано 750 м.куб. Тобто, відповідачка передавала позивачеві показники в більшому розмірі, аніж показував лічильник. В акті, складеним позивачем 17.07.2019 за цим фактом зазначено, що  ОСОБА_1 пояснила вказані розбіжності тим, що передавала показання в більшому розмірі та вносила авансові платежі за послугу. 
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд зауважує, що виходячи з положень п. 11 Правил нарахування оплати за послуги за нормами споживання здійснюється лише в разі відсутності лічильника води, його несправності, яка не підлягає усуненню або в разі відсутності показань за розрахунковий період. При цьому, в останньому випадку оплата за послуги має бути перерахована у встановленому п. 18 Правил. 
При цьому, положенням нормативно-правових актів не встановлена можливість нарахування споживачеві оплати за послуги згідно з нормами споживання в разі передання ним неправильних показників лічильника.
За обставинами цієї справи у відповідачки в квартирі встановлений справний лічильник, який пройшов встановлену законом повірку в установлені законом строки, будь-яких несанкціонованих втручань в роботу лічильника не зафіксовано, так само як його несправності. 
Апеляційний суд погоджується з правом позивача нараховувати плату за послуги згідно норм споживання в разі не передання споживачем показників лічильника, однак відповідно до встановленого порядку позивач зобов`язаний здійснити перерахунок відповідно до пункту 18 Правил, докази чого, однак, в матеріалах цієх справи відсутні.
Як було вище зазначено, відповідачка передавала показання лічильника, при цьому відповідно до Акту обстеження позивача при знятті контрольних показників лічильника подачі холодної води від 26.05.2022 в кв. АДРЕСА_2 зафіксовано показники 815 м.куб. лічильника №1257831 (т. 2 а.с. 24). Передання відповідачкою показників в розмірі 1 м.куб. за місяць за відсутності належних доказів несправності лічильника чи несанкціонованого втручання в його роботу само по собі не може бути підставою для нарахування плати за послуги за нормами споживання впродовж тривалого часу. 
За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за оплату послуг з водопостачання та водовідведення за відсутності обґрунтованого розрахунку споживання з відповідним перерахунком з дотриманням Правил, не ґрунтуються на законі, є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Одночасно, апеляційний суд вважає обґрунтованим твердження позивача щодо законності нарахування відповідачці плати за абонентське обслуговування та заміну комерційного вузла обліку згідно рахункам від філії «Інфоксводоканал», що встановлено Протоколом №2-22 засідання правління ЖБК «Марсельський» від 10.02.2022 (т. 2 а.с. 21). Однак відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідачка періодично вносила плату за житлово-комунальні послуги, які їй нараховувалися, при цьому позивачем не були дотримані положення Правил при нарахуванні відповідачці плати за воду, а наданий позивачем розрахунок не містить інформації щодо суми заборгованості відповідачки окремо за кожен вид наданих послуг, при цьому як було вище зазначено в суму заборгованості включено 3 355,58 грн за відсутності належних пояснень за що вона нарахована та з чого саме складається, що в сукупності унеможливлює встановлення за наявними доказами в справі факту наявності чи відсутності заборгованості відповідачки у відповідному розмірі.
З врахуванням вище наведеного, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до чинного законодавства споживач зобов`язаний сплатити за житлово-комунальні послуги в спожитому ним обсязі, разом з тим, відповідний стягувач зобов`язаний надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження наявності заборгованості споживача у відповідному розмірі. 
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ст. ст. 77-80 докази мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А відповідно до ч. 6 цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує «процесуальну» справедливість (процесуальні гарантії сторін), що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення ЄСПЛ у справі Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Creece).
Крім того, КЦС ВС у постанові від 02.10.2019 у справі №522/16724/16 зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».
Таким чином, кожна сторона несе ризик настання/ненастання відповідних наслідків в результаті вчинення/не вчинення нею відповідних процесуальних дій, в тому числі подання/не подання доказів на підтвердження своєї позиції та спростування доводів опонента, заявлення відповідних клопотань тощо. 
За обставинами даної справи сторонам в повному обсязі була надана можливість реалізації процесуальних прав, передбачених цивільним процесуальним законодавством, в тому числі надання доказів на підтвердження/спростування відповідних обставин. Разом з тим, за результатами апеляційної перевірки оскаржуваного рішення встановлено, що надані позивачем докази належним чином не підтверджують його вимоги, а суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи, в тому числі наявність доказів, які підтверджують обґрунтованість повних вимог, за результатами чого апеляційний суд дійшов висновку скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Згідно п 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382–384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бороган Валентин Володимирович, задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2025 року скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги Житлово-будівельного кооперативу «Марсельський» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 16 січня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда