Провадження № 2/641/912/2026 	Справа № 641/8726/25 	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 січня 2026 року         м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Чайка І.В., 
за участю секретаря судових засідань Чабанової А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 641/8726/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути суму заборгованості за кредитними договорами № Z70.176.76452 від 07.04.2017 року, № C03.176.76552 від 12.05.2017 року в загальному розмірі 251 714,98 грн., та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 07.04.2017 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № Z70.176.76452. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику грошові кошти на поточні потреби в сумі 39 900 грн., а позичальник зобов`язався повернути їх разом з іншими платежами. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 15% річних від залишку суми кредиту. Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти в розмірі 39 900 грн. строком до 07.04.2020 року. Крім цього, 12.05.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем укладено Угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № C03.176.76552 (далі – кредитний договір). Відповідно до умов договору банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно – кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу. Згідно з умовами договору: ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення договору та максимальний ліміт – 200 000 грн., процентна ставка – 48 % річних. На виконання умов договору банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 39 900 грн. строком до 12.05.2021 року, а позичальник зобов`язався повернути його разом з іншими платежами. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав та станом на 03.12.2020 мав заборгованість: 
- за Договором № Z70.176.76452 від 07.04.2017 року в розмірі 102 794,3 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом в сумі 37 365,07 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 25 928,23 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в сумі 39 501 грн.
- за Договором № C03.176.76552 від 12.05.2017 року в розмірі 110 680, 27 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом в сумі 39 900 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 70 780,27 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в сумі 0 грн.
03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених договором. За таких обставин до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03.12.2020 року, відповідно до договору факторингу № 12/90 перейшло право за кредитними договорами та угодами, зокрема, за договорами № Z70.176.76452 від 07.04.2017 року та № C03.176.76552 від 12.05.2017 року, які укладено між АТ «Ідея Банк» та відповідачем. Також, у зв`язку з не виконанням відповідачем зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами позивачем було здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, а саме: 
- за кредитним договором № Z70.176.76452 від 07.04.2017 року: заборгованість за 3% річних за користування кредитом – 3 784,41 грн., заборгованість за інфляційними втратами – 14 629,47 грн.;
- за кредитним договором № C03.176.76552 від 12.05.2017 року: заборгованість за 3% річних за користування кредитом – 4 074,74 грн., заборгованість за інфляційними втратами – 15 751,79 грн.
З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 251 714,98 грн, та судові витрати.
Ухвалою суду від 14.11.2025 позов було залишено без руху.
Ухвалою суду від 27.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява, в якій він просив розглядати справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.
Судом встановлено, що 07.04.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № Z70.176.76452.
Відповідно до п. 1.1 договору кредиту банк надає позичальнику грошові кошти на поточні потреби в сумі 39 900 грн., а позичальник зобов`язується повернути їх разом з іншими платежами. 
Згідно з п. 1.4 договору кредиту за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 15% річних від залишку суми кредиту. 
Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти в розмірі 39 900 грн., що підтверджується ордером – розпорядженням № 1.
12.05.2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № C03.176.76552, відповідно до якої банк відкриває клієнту поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту платіжну картку MasterCard.
Відповідно до п. 3 Угоди Банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії по рахунку на таких умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн.; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 39 900 грн.; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48 % річних. 
03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених договором.
З копії Друкованого Реєстру боржників вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» набуло право грошової до відповідача на суму 213 474,57 грн.
Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 , заборгованість складає:
- за Договором № Z70.176.76452 від 07.04.2017 року в розмірі 102 794,3 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом в сумі 37 365,07 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 25 928,23 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в сумі 39 501 грн.
- за Договором № C03.176.76552 від 12.05.2017 року в розмірі 110 680, 27 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом в сумі 39 900 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 70 780,27 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в сумі 0 грн.
Також, у зв`язку з не виконанням відповідачем зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами позивачем було здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, а саме: 
- за кредитним договором № Z70.176.76452 від 07.04.2017 року: заборгованість за 3% річних за користування кредитом – 3 784,41 грн., заборгованість за інфляційними втратами – 14 629,47 грн.;
- за кредитним договором № C03.176.76552 від 12.05.2017 року: заборгованість за 3% річних за користування кредитом – 4 074,74 грн., заборгованість за інфляційними втратами – 15 751,79 грн.
Крім того, позивачем на підтвердження наявності невиконаних кредитних зобов`язань надано виписку по рахунку ОСОБА_1 з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами.
13.07.2025 позивачем на адресу відповідача було направлено досудові вимоги про погашення заборгованості. 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.
Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц).
Верховний Суд наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Суд апеляційної інстанції правомірно врахував надані банком розрахунки заборгованості та наявні матеріали кредитної справи, оскільки указані документи стосуються предмета доказування у справі. Відповідач, заперечуючи проти розміру заборгованості, не спростував його (постанова Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц).
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).
Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).
Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).
Розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів, суд вважає доведеним, що 07.04.2017 року та 12.05.2017 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем укладені кредитні договори, згідно з умовами яких позивач надав відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався повернути його та сплатити інші платежі передбачені умовами вищевказаних договорів. 
Право грошової вимоги до відповідача, що виникло у кредитора на підставі вказаного договору, набув позивач згідно вищезазначеного договору факторингу.
Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає:
- за Договором № Z70.176.76452 від 07.04.2017 року в розмірі 102 794,3 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом в сумі 37 365,07 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 25 928,23 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в сумі 39 501 грн.
- за Договором № C03.176.76552 від 12.05.2017 року в розмірі 110 680, 27 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом в сумі 39 900 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 70 780,27 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в сумі 0 грн.
Також, у зв`язку з не виконанням відповідачем зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами позивачем було здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, а саме: 
- за кредитним договором № Z70.176.76452 від 07.04.2017 року: заборгованість за 3% річних за користування кредитом – 3 784,41 грн., заборгованість за інфляційними втратами – 14 629,47 грн.;
- за кредитним договором № C03.176.76552 від 12.05.2017 року: заборгованість за 3% річних за користування кредитом – 4 074,74 грн., заборгованість за інфляційними втратами – 15 751,79 грн.
Відповідачем не спростовані доводи позовної заяви, надані позивачем докази, а також розмір заборгованості, завлений стороною позивача. За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості, та відповідно про задоволення позову повному обсязі.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц висловлено висновки щодо застосування норм права, згідно яких із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства (п. 40). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (п. 44). Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності (п. 47).
Ураховуючи факту тотожність приписів ст. 137 ЦПК України та ст. 126 ГПК України, суд під час вирішення даної справи вважає за можливе також врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, яка звернула увагу на такі особливості розподілу витрат на правничу допомогу: «Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19) (п. 127). 
Гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (п. 130, 131).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (п. 106).
Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним (п. 143).
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис (п. 144).
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (п. 145).
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (п. 147)».
Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 713/1890/21, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн.
Згідно з договором від 28.09.2021 року № 28092021-1 про надання правничої допомоги та додатковою угодою № 6 до нього від 12.06.2023 року, укладеними між позивачем та адвокатським об`єднанням «Правовий діалог», останнє зобов`язалось надавати позивачу правову допомогу.
Як вбачається з акту прийому-передачі наданої правової допомоги № 1 від 11.09.2023 та акту № 1 прийому передачі Реєстру боржників за Договором про надання правової допомоги № 16 від 12.06.2023, адвокатське об`єднання «Правовий діалог» надало позивачу правничу (правову) допомогу в даній справі загальною вартістю 14 000 грн.
Відповідно до платіжної інструкції № 265 від 14.09.2023, позивач на підставі вказаного вище акту перерахував адвокатському об`єднанню «Правовий діалог» грошові кошти в розмірі 112 000 грн., зокрема, за надання правничої допомоги у вказаній справі за вищезазначеними договорами.
Отже, враховуючи вказані вище положення законодавства та висновки щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, у суду відсутні підстави за власною ініціативою надавати оцінку співмірності витрат позивача на оплату послуг адвоката та вирішувати питання щодо наявності підстав для їх зменшення.
Враховуючи, що розмір витрат позивача на правову допомогу не заперечувався відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн.
Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмір 6 056 грн.
Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість за кредитними договорами № Z70.176.76452 від 07.04.2017 року, № C03.176.76552 від 12.05.2017 року, 3% річних та інфляційні втрати за вказаними договорами в загальному розмірі 251 714,98 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн., та витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 056 грн., а всього підлягає стягненню 271 770 (двісті сімдесят одна тисяча сімсот сімдесят) грн. 98 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», код ЄДРПОУ 39992082, 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, буд. 8. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 . 

Суддя І.В.Чайка