ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

22.12.2025	м. Суми	Справа № 920/1196/25	

Господарський суд Сумської області у складі судді Жерьобкіної Є.А., 
за участю секретаря судового засідання Гордієнко Ж.М.,

Розглянувши в порядку загального позовного провадження справу № 920/1196/25
за позовом Керівника Охтирської окружної прокуратури Сумської області (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Сумська, буд. 12) в інтересах держави в особі позивача: Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (м. Суми, вул. Революції Гідності, 32, код ЄДРПОУ 39765885),
до відповідачів 1) Комунальної установи Сумської обласної ради “Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю” (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. І.Шаповала, 34, код ЄДРПОУ 03189417),
2) Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Габріель” (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, 6, код ЄДРПОУ 40402079)
про визнання недійсним договору та зобов`язання звільнити земельні ділянки 

за участю представників:
від позивача – не з`явився; 
від відповідача 1 – не з`явився; 
від відповідача 2 – не з`явився; 
прокурор – Циганенко Т.А.;

1. Короткий зміст позовних вимог, заперечень проти позову, короткий зміст ухвал суду та хід розгляду справи.
1.1. У серпні 2025 до суду надійшла позовна заява згідно якої керівник Охтирської окружної прокуратури Сумської області просить суд:
визнати недійсним договір про надання послуг від 06.05.2024 (виконання сільськогосподарських робіт), укладений між Комунальною установою Сумської обласної ради “Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю” та ТОВ “Компанія Габріель”,
зобов`язати ТОВ “Компанія Габріель” звільнити земельні ділянки загальною площею 70,04 га:
кадастровий номер 5920386900:01:002:4654, площею 1,0283 га;
кадастровий номер 5920386900:01:001:5962, площею 13,7259 га;
кадастровий номер 5920386900:01:002:4652, площею 25,6277 га;
кадастровий номер 5920386900:01:002:4653, площею 6,6568 га;
кадастровий номер 5920386900:01:001:5963, площею 22,9986 га, що розташовані на території Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області, на яких виконуються сільськогосподарські роботи за договором про надання послуг № б/н від 06.05.2024; стягнути на користь Сумської обласної прокуратури судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у постійному користуванні Комунальної установи Сумської обласної ради «Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю» (попередня назва - Комунальна установа Сумської обласної ради «Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів») перебувають земельні ділянки площею 70,04 га з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, для ведення підсобного сільського господарства, місцезнаходження – Пологівська сільська рада Охтирського району Сумської області, кадастрові номери – 5920386900:01:002:4654, площею 1,0283 га, 5920386900:01:001:5962, площею 13,7259 га, 5920386900:01:002:4652, площею 25,6277 га, 5920386900:01:002:4653, площею 6,6568 га, 5920386900:01:001:5963, площею 22,9986 га.
З метою обробітку вищевказаних земельних ділянок між відповідачем-1 (Замовник) та відповідачем-2 (Виконавець) 06.05.2024 укладено договір про надання послуг № б/н (виконання сільськогосподарських робіт), згідно п. 1.1. якого Виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених Договором, на свій ризик та власними силами, засобами та матеріалами надати Замовнику послуги з виконання сільськогосподарських робіт, а Замовник зобов`язується прийняти фактично надані послуги та сплатити їх вартість на умовах, визначених Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору послуги будуть надаватися на земельних площах Замовника орієнтованою площею 70.04 га, які перебувають в користуванні Замовника. 
Прокурор вказує, що при укладенні спірного одговору сторонами, всупереч вимог законодавства, не визначено вартість договору, порядок визначення вартості, обсягів робіт, які будуть виконуватися. Обов`язковий елемент як ціна у спірному Договорі визначений з порушенням вимог Закону, оскільки вона не конкретизована щодо одиниці товару, робіт, послуг, а будь-які способи для її визначення у подальшому не передбачені, перелік послуг (робіт), які підлягають наданню (виконанню) Виконавцем за Договором, відсутній. Оспорюваний Договір не визначає результату робіт, який буде отримано по закінченню його виконання, що унеможливлює визначення строку, протягом якого результати роботи за Договором будуть придатними для використання, Замовник не зацікавлений в результатах виконання оспорюваного Договору, роботах, які будуть виконані, їх якісних показниках. Предметом укладеного Договору виступає сам процес по вирощуванню врожаю сільськогосподарської продукції, а не конкретний результат робіт. Відповідач-2 самостійно здійснює виробничий процес по вирощуванню сільськогосподарської продукції, оспорюваний Договір не містить положення щодо обов`язку Замовника прийняти роботи. Виконавець самостійно вирішує, які саме роботи здійснювати, яку культуру сіяти та які матеріали при цьому використовувати (в тому числі насіння), тому, оспорюваний Договір за своєю правовою природою та юридичними ознаками не є також і договором про надання послуг. Спірний договір укладений з порушенням вимог законодавства та є удаваним. Фактично був укладений договір оренди земельної ділянки, у зв`язку з викладеним, прокурор звернувся з цим позовом до суду. 
1.2. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2025, справу призначено до розгляду судді Жерьобкіній Є.А. 
1.3. Ухвалою від 25.08.2025 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 920/1196/25, призначив підготовче засідання на 17.09.2025, 09:30.
1.4. До суду надійшли пояснення позивача (вх. № 4303 від 09.09.2025), відповідно до яких позивач вказує, що за інформацією наданою відділом № 2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Сумській області вбачається, що відповідно державного акту на право постійного користування землею серії І-СМ № 002542 від 25.09.2001 № 67, виданого Охтирському будинку-інтернату для інвалідів та престарілих, розроблена «Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Охтирського будинку- інтернату для громадян похилого віку та інвалідів наданої в постійне користування для ведення особистого селянського господарства (01.03) на території Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області», відповідно до якої земельні ділянки з кадастровими номерами 5920386900:01:002:4654; 5920386900:01:001:5962; 5920386900:01:002:4652; 5920386900:01:002:4653; 5920386900:01:001:5963 зареєстровані в Державному земельному кадастрі за Державою в особі Головного управління Держгеокадастру у в Сумській області на праві власності. Право постійного користування на зазначені земельні ділянки зареєстроване за Комунальною установою Сумської обласної ради «Охтирський будинок- інтернат для громадян похилого віку та інвалідів». Інформація про реєстрацію договорів оренди на зазначені земельні ділянки до Відділу № 2 не надходила. Відомості про укладання будь яких договорів між Комунальною установою Сумської обласної ради «Охтирський будинок- інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» та ТОВ «Компанія Габріель» у Відділі відсутні.
Головне управління здійснює повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області відповідно до ч. 4 ст. 122, п. 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України та Положення про Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 № 603. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає що спірний договір не відповідає вимогам ст. 92, 93, 95 ЗК України, що свідчить про його недійсність на підставі ст. 203 та 215 ЦК України.
1.5. Прокурор подав до суду заяву з якісними копіями доданих до позовної заяви документів (вх. № 4366 від 12.09.2025).
1.6. До суду надійшло клопотання другого відповідача про перенесення розгляду справи (вх. № 4438 від 17.09.2025).
1.7. Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 09:04 до 09:30 у Сумському району Сумської області була оголошена повітряна тривога, судове засідання у справі 17.09.2025 не відбулось. Ухвалою від 17.09.2025 Господарський суд Сумської області призначив підготовче засідання на 08.10.2025, 11:00.
1.8. Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 09:02 до 17:34 у Сумському району Сумської області була оголошена повітряна тривога, судове засідання у справі 08.10.2025 об 11:00 не відбулось. Ухвалою від 09.10.2025 Господарський суд Сумської області призначив підготовче засідання на 27.10.2025, 11:15.
1.9. Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 10:48 до 11:48 у Сумському району Сумської області була оголошена повітряна тривога, судове засідання у справі 27.10.2025 не відбулось. Ухвалою від 27.10.2025 Господарський суд Сумської області призначив підготовче засідання на 10.11.2025, 12:30.
1.10. Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 12:14 до 14:28 у Сумському району Сумської області була оголошена повітряна тривога, судове засідання у справі 10.11.2025 не відбулось. Ухвалою від 10.11.2025 Господарський суд Сумської області призначив підготовче засідання на 26.11.2025, 11:00.
1.11. 26.11.2025 розгляд справи не відбувся, у зв`язку з тим, що з 26.11.2025 до 27.11.2025 суддя Жерьобкіна Є.А. перебувала у відрядженні. Ухвалою від 01.12.2025 Господарський суд Сумської області призначив підготовче засідання на 08.12.2025, 11:45.
1.12. Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 09:00 до 14:58 у Сумському районі Сумської області була оголошена повітряна тривога, судове засідання у справі 08.12.2025 не відбулось. Ухвалою від 08.12.2025 Господарський суд Сумської області призначив підготовче засідання на 11.12.2025, 11:30.
1.13. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без його участі з урахуванням позиції, викладеної у поясненнях.
1.14. Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 11:17 до 11:48 у Сумському районі Сумської області була оголошена повітряна тривога, судове засідання у справі 11.12.2025 не відбулось. Ухвалою від 11.12.2025 Господарський суд Сумської області призначив підготовче засідання на 17.12.2025, 11:45.
1.15. У судовому засіданні 17.12.2025 Господарський суд Сумської області, за участю прокурора, постановив ухвалу без оформлення окремого документа про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.12.2025, 09:15; повідомлення позивача та відповідачів про дату, час і місце судового засідання у порядку ст. 120 ГПК України.
1.16. Представники позивача та відповідачів в судове засідання не з`явилися.
Прокурор у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. 
2. Щодо підстав для представництва прокурором у суді законних інтересів держави. 
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право також звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно ч. 1 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Із урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Згідно ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Таким, чином суспільство, Український народ як сукупність окремих суб`єктів, індивідів, людей має конституційне право правомірно очікувати захисту суспільних інтересів у вигляді адекватної реакції держави на випадки порушення законності при вирішенні земельних питань, правомірно очікувати і розраховувати на те, що держава вживатиме усіх можливих законних засобів і способів для відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю. Отже правовідносини, пов`язані з використанням земель державної чи комунальної власності, становлять суспільний інтерес, а незаконність вибуття земельної ділянки з державної чи комунальної власності такому суспільному інтересу не відповідає.
Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес». Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у встановленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке здійснюється з порушенням вимог чинного законодавства.
Спірні земельні ділянки є державною власністю, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої власником земельних ділянок з кадастровими номерами 5920386900:01:002:4654, 5920386900:01:001:5962, 5920386900:01:002:4652, 5920386900:01:002:4653, 5920386900:01:001:5963 є Держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, які передані у постійне користування КУ СОР «Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю» (попередня назва - Комунальна установа Сумської обласної ради «Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів») для ведення підсобного сільського господарства та особистого селянського господарства у порядку ст. 22, 24 Земельного кодексу України.
Укладення оскаржуваного договору сторонами в порушення установленого порядку, передача земельних ділянок установою іншій особі для виконання сільськогосподарських робіт порушує державні інтереси. 
Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Статтею 324 Цивільного кодексу України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.
Згідно ст. 15-1 Земельного кодексу України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Частиною 4 ст. 122 вищевказаного Кодексу передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Згідно зі змінами, внесеними до ст. 122 Земельного кодексу України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», від 06.09.2012, який набрав чинності 01.01.2013, повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб передані центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам.
Згідно з Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 (режим доступу: https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/15-2015-п#Text), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.
Відповідно до вказаного положення, одним з основних завдань Держгеокадастру є реалізація державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Окрім цього, згідно з Положенням, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього обов`язків розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.
Норми Положення про Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, затвердженого Наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 № 603 (в редакції наказу Держгеокадастру від 08.03.2023 № 85) (режим доступу: https:// sumska.land.gov.ua/wp – content/uploads/2016/04/Положення – Про –Головне – управління – Держгеокадастру у Сумській області – 08.03.2023), вказують, що Головне управління Держгеокадастру у Сумській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території області. Також Головне управління організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності у частині додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель за: додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержанням вимог земельного законодавства в процесі укладення цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок тощо. Таким чином, повноваження щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення покладено на Головне управління Держгеокадастру у Сумській області.
Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи. При цьому враховуються висновки Верховного Суду, зроблені при розгляді інших справ за участю прокурора (ухвали від 07.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 10.07.2018 у справі № 812/1689/16, постанови від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 13.06.2018 у справі № 687/379/17-ц, № 924/1256/17).
На думку Верховного Суду, нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу та органу місцевого самоврядування може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.
Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.
Крім того, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).
Водночас ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело. 
Відповідні обґрунтування підстав представництва прокурором інтересів держави узгоджується із судовою практикою, що склалась за позовами органів прокуратури (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 905/1552/16 та від 04.09.2018 у справі № 920/1072/17, від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18, від 16.04.2019 у справі №910/3486/18, від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, від 11.12.2019 у справі №487/10132/14-ц).
Листом Охтирська окружна прокуратура від 30.07.2025 № 52-3079вих-25 звернулася до КУ СОР «Охтирський будинок- інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю» з метою отримання інформації щодо земельних ділянок, які перебувають у комунальної установи на праві постійного користування та розташовані на території Охтирського району Сумської області: загальну площу земельних ділянок (надати підтверджуючі документи); площу земельних ділянок, які передано згідно договору про надання послуг (виконання сільськогосподарських робіт) від 06.05.2024; вказати кадастрові номери земельних ділянок, які використовуються по договору про надання послуг від 06.05.2024; інформацію щодо оброблення та використання земельних ділянок упродовж 2024-2025 років, згідно договору про надання послуг (виконання сільськогосподарських робіт) від 06.05.2024 з долученням всіх підтверджуючих документів (договорів, актів, калькуляцій, угод тощо).
Листом від 04.08.2025 № 249 КУ СОР «Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю» надала відповідь на лист від 30.07.2025 № 52-3079вих-25 Охтирської окружної прокуратури, відповідно до якої повідомила, що ТОВ «Компанія Габріель» проводить діяльність щодо надання послуг з виконання сільськогосподарських робіт на земельних ділянках, які перебувають на праві постійного користування в КУ СОР «Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю», загальною площею 70,04 га, в тому числі: кадастровий номер 5920386900:01:002:4654 - площею 1,0283га; кадастровий номер 5920386900:01:001:5962 - площею 13,7259га; кадастровий номер 5920386900:01:002:4652- площею 25,6277 га; кадастровий номер 5920386900:01:002:4653- площею 6,6568 га; кадастровий номер 5920386900:01:001:5963 - площею 22,9986 га здійснювалося вирощування сої в 2024 році, соняшнику- в 2025 році. Розрахунки за послуги з виконання сільськогосподарських робіт в 2024 році проведені повністю, заборгованість відсутня. На даний час вказані земельні ділянки знаходяться під посівами соняшнику, будь-які розрахунки за 2025 рік не проводились.
Листом від 19.08.2025 № 10-18-0.611-2918/2-25 (у відповідь на лист Охтирської окружної прокуратури від 15.08.2025 № 52-3296вих-25) Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повідомило окружну прокуратуру про те, що у нього відсутні повноваження на звернення до суду з відповідним позовом про визнання недійсним договору від 06.05.2024. Також, управління зазначило, що не заперечує проти звернення Охтирської окружної прокуратури з даним позовом до суду.
Відповідно до ст. 319, 386 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі шляхом звернення до суду.
Статтею 17 Цивільного кодексу України передбачено, що орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.
Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною, застосування інших, передбачених законом, способів.
З огляду на викладені норми законодавства власник наділений повноваженнями щодо захисту свої прав та не може бути будь-яким чином обмеженим у цьому.
Отже, така пасивна позиція органу державної влади, уповноваженого захищати інтереси держави у сфері земельних відносин, не зважаючи на очевидний характер порушень, свідчить про його бездіяльність.
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 прийшла до висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Ураховуючи, що вказані інтереси до цього часу залишаються не захищеними, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, в межах компетенції, передбаченої ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Охтирською окружною прокуратурою, на виконання ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», направлено до Головного управління Держгеокадастру в Сумській області лист від 19.08.2025 № 52-3343 вих.-25 про намір звернутися до суду в його інтересах до КУ СОР «Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю» (попередня назва - Комунальна установа Сумської обласної ради «Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів») та ТОВ «Компанія Габріель» про визнання недійсним договору про надання послуг (виконання сільськогосподарських робіт) від 06.05.2024 та звільнення земельних ділянок.
На підставі викладеного, з урахуванням змісту позовної заяви, предмета спору, характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду з позовом, у зв`язку із доведеною бездіяльністю вказаного компетентного органу, а також необхідністю невідкладного захисту інтересів держави в цьому випадку.
3. Фактичні обставини справи, встановлені судом.
3.1. Згідно Витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 187471133 від 05.11.2019, № 187471949 від 05.11.2019, № 156698199 від 19.02.2019, № 187471470 від 05.11.2019, № 156699027 від 19.02.2019 за відповідачем-1 (код ЄДРПОУ 03189417) зареєстровано право постійного користування земельними ділянками: кадастровий номер 5920386900:01:002:4654 - площею 1,0283га; кадастровий номер 5920386900:01:001:5962 - площею 13,7259га; кадастровий номер 5920386900:01:002:4652 - площею 25,6277 га; кадастровий номер 5920386900:01:002:4653- площею 6,6568 га; кадастровий номер 5920386900:01:001:5963 - площею 22,9986 з цільовим призначенням - для ведення підсобного сільського господарства, для ведення особистого селянського господарства, підстава виникнення права - Державний акт на право постійного користування землею (серія та номер І-СМ № 002542, виданий 25.09.2001 Пологівською сільською Радою народних депутатів). 
3.2. 06.05.2024 між Комунальною установою Сумської обласної ради «Охтирський будинок- інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Габріель» (Виконавець) укладено договір про надання послуг № б/н (виконання сільськогосподарських робіт), відповідно до п. 1.1.-1.5. якого Виконавець зобов`язується в порядку та на умовах визначених Договором на свій ризик та власними силами, засобами та матеріалами надати Замовнику послуги з виконання сільськогосподарських робіт, а Замовник зобов`язується прийняти фактично надані послуги та сплатити їх вартість на умовах визначених Договором. Послуги будуть надаватися на земельних площах Замовника орієнтованою площею 70,04 га, які перебувають в користуванні Замовника. Послуги надаються із використанням паливно -мастильних матеріалів, насіння, мінеральних добрив та засобів захисту Виконавця. Послуги надаються із використанням власних працівників та сільськогосподарської техніків Виконавця. Обсяг робіт, їх площа та вартість, визначаються Сторонами в актах приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг). 
3.3. Згідно п. 2.1. Договору Замовник має право вимагати від Виконавця якісного та своєчасного надання послуг передбачених договором. Здійснювати контроль дотримання Виконавцем умов договору. В будь який час перевірити хід та якість наданих Виконавцем послуг.
3.4. Згідно п. 2.2. Договору Виконавець має право отримувати від Замовника необхідну інформацію для надання послуг за цим Договором будь-яким зручним для Сторін способом. Отримати за наданні послуги оплату в розмірах і строки, передбачені цим Договором.
3.5. Згідно п. 2.3. Договору замовник зобов`язується всіляко сприяти Виконавцю у виконанні ним зобов`язань за даним договором. Здійснювати контроль за належним виконанням Виконавцем узятих на себе згідно цього Договору зобов`язань. Проводити оплату вартості фактично наданих послуг відповідно до актів здачі -приймання виконаних робіт (наданих послуг) наданих Виконавцем.
3.6. Згідно п. 2.4. Договору виконавець зобов`язується власними силами, засобами та матеріалами і технікою провести якісно та своєчасно надання послуг. Надавати послуги передбаченні Договором у оптимальні агротехнічні строки. При виникненні обставин, які можуть вплинути на виконання Виконавцем по цьому Договору зобов`язань, негайно письмово повідомити Замовника про виникнення вказаних обставин. По закінченню надання послуг підготувати та надати в бухгалтерію Замовника акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг). Під час надання послуг Виконавець забезпечує проведення інструктажів з охорони праці, пожежної безпеки своїм працівникам, які виконують роботи на землях Замовника.
3.7. Згідно розділу 3 Договору «Оплата наданих послуг та порядок їх приймання» вирощений врожай є власністю Замовника. Здавання послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), які підписуються Замовником протягом 5 (п`яти) календарних днів після отримання Акту від Виконавця. Замовник здійснює розрахунок з Виконавцем за надані послуги на підставі акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) в термін 30 днів з дня отримання актів Виконавця шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Виконавця або у інший спосіб не заборонений чинним законодавством України. Вартість наданих послуг (з указанням використаних матеріальних ресурсів) вказується в актах приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).
3.8. Згідно п. 4.1. Договору укладення даного договору не позбавляє Замовника права користування земельними ділянками і не надає прав користувача Виконавцю, а також не є передачею прав користування управління земельними ділянками.
3.9. Згідно п. 7.2. Договору строк цього Договору закінчується 31.12.2025, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
3.10. ТОВ «Компанія Габріель» надано гарантійний лист до договору від 06.05.2024, відповідно до якого виконавець зобов`язується в порядку та на умовах визначених Договором на свій ризик та власними силами, засобами та матеріалами надати Замовнику послуги з виконання сільськогосподарських робіт. Здавання послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), які підписуються Замовником протягом 5 (п`яти) календарних днів після отримання Акту від Виконавця. Замовник здійснює розрахунок з Виконавцем за надані послуги на підставі акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) майбутнім урожаєм, і гарантує що дохід «Замовника» буде складати в розмірі не менше 420000,00 грн. Вартість наданих послуг (з указаниям використаних матеріальних ресурсів) вказується в актах приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Виконавець зобов`язується по закінченню надання послуг підготувати та надати в бухгалтерію Замовника акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг). Оплату гарантуємо після сходу врожаю.
3.11. Згідно Калькуляції вартості виконання робіт (послуг) вбачається, що фактичні витрати на вирощування сої у 2024 році складають 152456,48 грн. (дискування, боронування, культивація, посів, внесення добрив).
3.12. Згідно Акта про використання матеріалів (додаток до калькуляції до договору від 06.05.2024 за період з 06.05.2025 по 30.09.2024) вбачається, що вартість використаних матеріалів складає 241044,60 грн. (насіння сої, авіценна, раундап макс, ерайз).
3.13. 02.09.2024 між ТОВ «Компанія Габріель» (Покупець) та КУ СОР «Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» (Продавець) укладено договір купівлі продажу № 02091-24, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати, а Покупець оплатити та прийняти біологічні активи (незавершене виробництво – посіви сої), що знаходяться на території Охтирського району Сумської області, а саме: найменування товару - посіви сої; одиниця виміру - біологічні активи; площа поля – 70,04 га; ціна без ПДВ за 1 га -12738,45 грн; сума без ПДВ – 892201,04 грн.
3.14. Згідно п. 1.1. договору Продавець зобов`язується на строк до закінчення збирання Покупцем врожаю передати за актами приймання-передачі, як незавершене сільськогосподарське виробництво (посіви культури). Місце розташування об`єктів незавершеного сільськогосподарського виробництва визначається згідно завіреного та наданого Продавцем Право власності на незавершене сільськогосподарське виробництво виникає з моменту підписання акту приймання-передачі.
3.15. Згідно п. 2.1., 2.3. Договору оплата Покупцем всієї вартості продукції проводитися з моменту переходу права власності на біологічні активи (незавершене виробництво-посіви сої) визначені в п. 1.1. цього Договору до 31 березня 2025 року. У випадку, якщо в Сторін цього Договору на момент проведення остаточних розрахунків за цим Договором можуть проводитись шляхом взаємозаліку однорідних грошових вимог.
3.16. Згідно п. 4.4.1.-4.4.3. Договору, Покупець має право: доступу без будь-яких обмежень, та в будь-який час до біологічних активів (незавершене виробництво – посіви сої); зібрати вирощений в результаті дозрівання біологічних активів (незавершене виробництво – посіви сої) врожай сільськогосподарських культур; виключне право власності на сільськогосподарську продукцію, - зерно врожаю 2024 року, що буде вирощена ним.
3.17. 01.11.2024 між ТОВ «Компанія Габріель» (Покупець) та КУ СОР «Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» (Продавець) підписано акт приймання-передачі біологічних активів № 1 до договору № 02091-24 від 02.09.2024, відповідно до якого Покупець прийняв біологічні активи - незавершене сільськогосподарське виробництво (посів сої): одиниця виміру - біологічні активи; площа поля – 70,04 га; ціна без ПДВ за 1 га -12738,45 грн; сума без ПДВ – 892201,04 грн.
3.18. 01.11.2024 між КУ СОР «Охтирський будинок- інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» (Замовник) та ТОВ «Компанія Габріель» (Виконавець) підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2 до договору про надання послуг № б/н (виконання сільськогосподарських робіт) від 06.05.2024, відповідно до якого виконавцем було надано послуги по вирощуванню сільськогосподарської продукції сої на суму 472201,30 грн. 
3.19. 01.11.2024 між ТОВ «Компанія Габріель» (Сторона 2) та КУ СОР «Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» (Сторона 1) укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої сторона 1 та сторона 2 маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі ст. 601 ЦК України про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижчезазначених договорів, у яких Сторона 1 та Сторона 2 є сторонами.
Згідно Договору про надання послуг б/н (виконання сільськогосподарських робіт) від 06.05.2024 Сторона 1 має заборгованість перед сторона 2 за надані послуги в сумі 472201,30 грн.
Згідно Договору купівлі-продажу № 02091-24 від 02.09.2024 Сторона 2 має заборгованість перед Стороною 1 в сумі 892201,30 грн. 
Керуючись ст. 601 ЦК України сторони дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги по зобов`язанням у сумі 472201,30 грн.
Після проведення даного зарахування станом на 01.11.2024 заборгованість сторони 2 перед сторона 1 зменшилась на суму 472201,30 грн.
Заборгованість ТОВ «Компанія Габріель» перед КУ СОР «Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» по даній угоді становить 419999,74 грн.
4. Мотиви, якими керувався суд, застосоване ним законодавство та висновки за наслідками розгляду справи.
Згідно п. 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Згідно ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
В силу ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно положень статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Згідно ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.
Аналогічна правова позиція висловлена у п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд встановив, що 06.05.2024 між відповідачем-1 (Замовник) та відповідачем-2 (Виконавець) укладено договір про надання послуг № б/н (виконання сільськогосподарських робіт), відповідно до якого Виконавець зобов`язується в порядку та на умовах визначених Договором на свій ризик та власними силами, засобами та матеріалами надати Замовнику послуги з виконання сільськогосподарських робіт, а Замовник зобов`язується прийняти фактично надані послуги та сплатити їх вартість на умовах визначених Договором. Послуги надаються із використанням паливно -мастильних матеріалів, насіння, мінеральних добрив та засобів захисту Виконавця. Послуги надаються із використанням власних працівників та сільськогосподарської техніків Виконавця. Обсяг робіт, їх площа та вартість, визначаються Сторонами в актах приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг). 
Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно ч. 1, 3 ст. 843 ЦК України передбачено, що у договорі підряду встановлюється ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
З викладеного вбачається, що договір підряду є відплатним договором, одним із обов`язкових елементів якого є ціна.
Суд встановив, що у оспорюваному договорі сторонами порушені вимоги законодавства щодо визначення ціни послуг, які будуть надаватися Виконавцем.
У договорі Замовник здійснює розрахунок з Виконавцем за надані послуги на підставі акта приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) в термін – 30 днів з дня отримання актів Виконавця шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Виконавця або у інший спосіб не заборонений чинним законодавством України. Вартість наданих послуг (з указанням використаних матеріальних ресурсів) вказується в актах приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (пункти 3.3., 3.4. Договору).
З викладеного вбачається, що сторонами не визначено вартість конкретних обсягів робіт, які будуть виконуватися, не встановлено обсягу (переліку) послуг (робіт), які повинен виконати Виконавець, вартості цих послуг (робіт), не зазначено порядку визначення цієї вартості, вартість послуг (робіт) визначається Виконавцем в односторонньому порядку, а не за домовленістю сторін, що суперечить правовій природі договору.
Відповідно до ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.
Договором встановлено, що Виконавець зобов`язується в порядку та на умовах визначених Договором на свій ризик та власними силами, засобами та матеріалами надати Замовнику послуги з виконання сільськогосподарських робіт (п. 1.1. Договору). Обсяг робіт, їх площа та вартість визначаються Сторонами в актах приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) (п. 1.5. Договору). Тобто, Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з виконання сільськогосподарських робіт, обсяг, площа та вартість яких визначаються Сторонами в актах приймання-передачі.
Пункт 2.3.3. Договору містить обов`язок Замовника проводити оплату вартості фактично наданих послуг відповідно до актів здачі приймання виконаних робіт (наданих послуг) наданих Виконавцем.
З викладеного вбачається, що Виконавець самостійно визначає конкретні сільськогосподарські роботи та виконує їх, а Замовник дізнається про перелік та обсяг наданих послуг (виконаних робіт) лише під час приймання-передачі виконаних робіт за Договором.
Суд встановив, що розділ 1 «Предмет договору» оскаржуваного Договору містить формулювання «послуги з виконання сільськогосподарських робіт», без уточнення та конкретизації, як виду робіт (послуг), так і умов щодо їх якості. 
Відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2 від 01.11.2024, Виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги): надання послуг по виконанню робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції сої – кількість послуг 1, ціна з ПДВ 472201,30 грн.
Згідно з калькуляцією вартості робіт (послуг), фактичні витрати на вирощування сої у 2024 році для Замовника склали разом 152456,48 грн. без ПДВ за дискування (кількість обробіток – 1), боронування (кількість обробіток – 1), культивація (кількість обробіток – 1), посів (кількість обробіток – 1), внесення добрив (кількість обробіток – 1).
З викладеного вбачається, що оспорюваний Договір не визначає результату робіт, який буде отримано по закінченню виконання договору, отже, за таких умов неможливо визначити строк, протягом якого результати роботи за даним Договором мають бути придатним для використання. З викладеного вбачається, що Замовник не зацікавлений в результатах виконання оспорюваного Договору, роботах, які будуть виконані, їх якісних показниках, одержанні останніх та можливості їх подальшого використання.
Згідно ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. З наведеного випливає, що метою укладання договору про виконання робіт для замовника є саме отримання результату замовленої роботи, а для виконавця – отримання оплати за виконану роботу.
Суд встановив, що за оспорюваним Договором відповідач-2 зобов`язується самостійно здійснити обробіток та вирощення власної сільськогосподарської продукції на земельних ділянках, які Замовник передав йому у користування.
Таким чином, предметом укладеного Договору виступає сам процес з вирощування врожаю сільськогосподарської продукції, а не конкретний результат робіт. Тобто, фактично відповідач-2 самостійно здійснює виробничий процес з вирощування сільськогосподарської продукції на земельних ділянках, які на праві постійного користування належать відповідачу-1.
Статтею 853 ЦК України передбачено, що Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право надалі посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ст. 854 ЦК України).
Суд встановив, що оспорюваний Договір не містить положення щодо обов`язку Замовника прийняти роботи, Договором не визначено права Замовника на їх огляд на предмет наявності недоліків.
Вказане свідчить про відсутність намірів у відповідача-1 щодо отримання якісного результату робіт.
Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Суд зауважує що діяльність щодо виконання сільськогосподарських робіт та вирощування сільськогосподарської продукції за своєю сутністю не є послугою, оскільки результатами такої діяльності є речове благо – сільськогосподарська продукція, яка має речову форму, є відокремленою від діяльності суб`єкта щодо її виробництва (вирощування), та не споживається в процесі діяльності – вирощування сільськогосподарської продукції.
З викладеного вбачається, що оспорюваний Договір за своєю правовою природою та юридичними ознаками не є договором про надання послуг.
Суд встановив, що 02.09.2024 відповідачі уклали договір купівлі продажу № 02091-24, відповідно до якого Продавець (відповідач-1) зобов`язується передати, а Покупець (відповідач-2) - оплатити та прийняти біологічні активи (незавершене виробництво – посіви сої), що знаходяться на території Охтирського району Сумської області, а саме: найменування товару - посіви сої; одиниця виміру - біологічні активи; площа поля – 70,04 га; ціна без ПДВ за 1 га -12738,45 грн.; сума без ПДВ – 892201,04 грн.
Таким чином, постійний землекористувач фактично отримав плату за надання земельних ділянок для вирощування сільськогосподарської продукції, яка передана під виглядом платежу за відповідним договором купівлі-продажу.
За умовами договору купівлі продажу № 02091-24 від 02.09.2024 (пункти 4.4.1.-4.4.3.), Покупець (відповідач -2) має право: доступу без будь-яких обмежень, та в будь-який час до біологічних активів (незавершене виробництво – посіви сої); зібрати вирощений в результаті дозрівання біологічних активів (незавершене виробництво – посіви сої) врожай сільськогосподарських культур; виключне право власності на сільськогосподарську продукцію, - зерно врожаю 2024 року, що буде вирощена ним.
З викладеного вбачається, що відповідач-2 самостійно вирішив, які сільськогосподарські роботи та з використанням яких методів здійснювати на землях державної власності, який вид сільськогосподарської культури необхідно вирощувати, які власні матеріали (в тому числі насіння) використовувати.
Після самостійного здійснення дискування, боронування, культивації, посіву, внесення добрив відповідач-2 придбав у відповідача-1 біологічні активи (незавершене виробництво – посіви сої) та отримав виключне право власності на сільськогосподарську продукцію, - зерно врожаю 2024 року.
Суд встановив, що 01.11.2024 укладено акт приймання-передачі № 1 від 01.11.2024 , за яким Продавець (відповідач-1) передав, а Покупець (відповідач-2) прийняв біологічні активи - незавершене сільськогосподарське виробництво (посів сої) загальною вартістю 892 201,04 грн.
Також 01.11.2024 відповідач-1 укладає з відповідачем-2 угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якої після проведення відповідних зарахувань заборгованість відповідача 2 перед відповідачем 1 у цій угоді становить 419999,74 грн.
З викладеного вбачається, що завданням постійного землекористувача (відповідача-1) є не використання земельних ділянок за призначенням для вирощення сільськогосподарської продукції, а використання їх як засобу для отримання доходу.
З аналізу правовідносин, які склалися між відповідачами, а також правочину, який сторони договору уклали під час дії оскаржуваного договору та виконання сільськогосподарських робіт, слідує, що такі правовідносини в цілому спрямовані на створення умов для використання відповідачем-2 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності без дотримання процедури передачі земельних ділянок в оренду. Отже, метою відповідача-1 у вказаних правовідносинах є отримання від відповідача-2 плати за користування земельними ділянками державної власності.
Таким чином, спірний договір на виконання сільськогосподарських робіт укладений з порушенням вимог законодавства, із суті договірних відносин сторін вбачається, що договір є удаваним.
Згідно ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
За ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно ст. 15 вищезазначеного Закону істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди – земельна ділянка, дата укладення та строк дії договору оренди, орендна плата.
При оренді землі здійснюється обробіток ґрунту, що становить собою користування земельною ділянкою, внаслідок якого вирощується товарна сільськогосподарська продукція.
На відміну від договору підряду та про надання послуг, договір оренди землі укладається не з метою споживання певної діяльності контрагента, а саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі.
При цьому, правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане в користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).
Таким чином, укладений між відповідачами договір про надання послуг № б/н (виконання сільськогосподарських робіт) від 06.05.2024 за своєю правовою природою та юридичними ознаками є договором оренди землі, оскільки містить всі істотні умови останнього, зокрема, щодо об`єкту оренди (земельні ділянки площею 70,04 га), дати укладення та строку дії договору – до 31.12.2025, орендної плати – вартість визначається Сторонами в актах приймання – передачі виконаних робіт та кошти, сплачені за результатами продажу біологічних активів (незавершене виробництво – посіви сої).
Також, всі дії відповідача-1 за оспорюваним Договором щодо земельних ділянок є фактичною передачею останніх у користування відповідача-2 для провадження господарської діяльності, що і передбачає договір оренди землі.
Крім того, оплата за проведені роботи не проводилася, що підтверджує факт виникнення орендних відносин, а не надання послуг чи виконання робіт.
Отже до спірного договору мають застосовуватися положення чинного законодавства, що регулюють правові відносини оренди землі.
У той же час, оспорюваний Договір не відповідає вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» в частині дотримання порядку передачі земельної ділянки в оренду та має бути визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка – це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Статтею 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
За ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (ст. 124 Земельного кодексу України).
Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону (ст. 16 Закону України «Про оренду землі»).
Земельні торги при передачі земельних ділянок відпоаідачем-1 в користування відповідача-2 не проводилися. Таким чином, при укладенні оспорюваного договору не застосована передбачена законом процедура передачі в користування земельних ділянок державної власності.
Суд зауважує, що чинним законодавство не надано права постійним землекористувачам на передачу у користування переданих їм земельних ділянок іншим суб`єктам господарювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Згідно ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Право постійного користування характеризується обмеженим суб`єктно-об`єктним складом: об`єктом права власності можуть бути лише земельні ділянки державної або комунальної власності, суб`єктами можуть бути лише юридичні особи, визначені законом (ст. 92 Земельного кодексу України).
Права землекористувачів визначені ст. 95 Земельного кодексу України, відповідно до якої землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.
Таким чином, саме відповідач-1 як землекористувач на титулі права постійного користування наділений передбаченими правами щодо земельної ділянки, належної їй на праві постійного користування. 
У цьому випадку право володіння та користування як правомочності, що належать землекористувачеві, за умовами спірного договору, реалізуються не землекористувачем – відповідачем-1, а відповідачем-2 шляхом використання землі для сільськогосподарського виробництва.
Таким чином, договір про надання послуг (виконання сільськогосподарських робіт) від 06.05.2024 суперечить вимогам ст. 92, 95 Земельного кодексу України.
Взявши на себе зобов`язання за спірним договором, відповідач-1 здійснив розпорядження земельними ділянками за відсутності відповідних повноважень. З огляду на зазначене використання відповідачем-2 вищевказаних земельних ділянок суперечить вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки (ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За ст. 93 Земельного кодексу України орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом.
Відповідно до Державного акту на право постійного користування від 25.09.2001 серія та номер: І-СМ № 002542, земельні ділянки з кадастровими номерами: 5920386900:01:002:4654, 5920386900:01:001:5962, 5920386900:01:002:4652, 5920386900:01:002:4653, 5920386900:01:001:5963 належать до державної власності та передані відповідачу-1 у постійне користування.
Таким чином, відповідач-1 не має повноважень на укладення цивільно-правових договорів, зокрема договору на виконання сільськогосподарських робіт щодо вказаних земельних ділянок та діяв поза межами своїх повноважень, передаючи земельні ділянки в користування.
Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Таким чином, спірний договір не відповідає вимогам ст. 92, 93, 96 Земельного кодексу України, що свідчить про його недійсність на підставі ст. 203, 215 ЦК України.
Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам необхідно мати на увазі, що купівля-продаж, рента, дарування, застава, самовільний обмін земельних ділянок землекористувачами, у тому числі орендарями, а також угоди, укладені власниками землі з порушенням встановленого для них порядку придбання або відчуження земельних ділянок, відповідно до ст. 210 ЗК України повинні визнаватися недійсними - із наслідками, передбаченими відповідними статтями ЦК України.
Положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема п. 2, закріплюють, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Пунктом 3.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що до господарських договорів, які підпадають під ознаки ч. 1 ст. 207 ГКУ, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства і спрямовані, зокрема, на незаконне заволодіння, користування, розпорядження (в тому числі відчуження) об`єктами права власності українського народу – землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. ст. 14, 15 Конституції України).
Таким чином, договір про надання послуг (виконання сільськогосподарських робіт) № б/н від 06.05.2024 за своїм змістом не є договором про надання послуг (виконання робіт) чи договором підряду, а за своєю правовою сутністю є договором оренди землі, який укладено з порушенням земельного законодавства, оскільки земельні ділянки передані неправомочним суб`єктом, який не наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками, без проведення земельних торгів, у зв`язку з чим має бути визнаний недійсним.
Згідно ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною, застосування інших, передбачених законом, способів.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, – відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Оскільки відповідач-2 використовує земельні ділянки неправомірно, відсутні правові підстави для здійснення останнім сільськогосподарських робіт на земельних ділянках площею 70,04 га, що перебувають у постійному користуванні відповідача-1, та з метою відновлення становища, що існувало до порушення, останні підлягають звільненню.
Враховуючи викладені обставини та встановлені факти, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання договору про надання послуг № б/н (виконання сільськогосподарських робіт) від 06.05.2024 недійсним та зобов`язання відповідача-2 звільнити земельні ділянки загальною площею 70.04 га, що розташовані на території Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області.
5. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплаті судового збору в сумі 4844,80 грн. покладаються на відповідачів.
Керуючись ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір про надання послуг № б/н (виконання сільськогосподарських робіт) від 06.05.2024, укладений між Комунальною установою Сумської обласної ради «Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Габріель».

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Габріель» (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, 6, код ЄДРПОУ 40402079) звільнити земельні ділянки загальною площею 70,04 га (кадастровий номер 5920386900:01:002:4654, площею 1,0283 га; кадастровий номер 5920386900:01:001:5962, площею 13,7259 га; кадастровий номер 5920386900:01:002:4652, площею 25,6277 га; кадастровий номер 5920386900:01:002:4653, площею 6,6568 га; кадастровий номер 5920386900:01:001:5963, площею 22,9986 га), що розташовані на території Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області.

4. Стягнути з Комунальної установи Сумської обласної ради “Охтирський будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю” (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. І.Шаповала, 34, код ЄДРПОУ 03189417) на користь Сумської обласної прокуратури (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 33, рахунок № UA598201720343120001000002983 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код ЄДРПОУ 03527891) 2422,40 грн. витрат зі сплати судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Габріель” (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, 6, код ЄДРПОУ 40402079) на користь Сумської обласної прокуратури (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 33, рахунок № UA598201720343120001000002983 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код ЄДРПОУ 03527891) 2422,40 грн. витрат зі сплати судового збору.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

7. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане суддею 09.01.2026.
(У період з 24.12.2025 до 05.01.2026 суддя Жерьобкіна Є.А. перебувала у відпустці).

Суддя	Є.А. Жерьобкіна