КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2026 року Справа № 320/34918/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги,
в с т а н о в и в:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.07.2023 № Ф-15180-10.
В обґрунтування вимог позивач вказує, що у вимозі про сплату боргу (недоїмки) не зазначено на підставі якого акта документальної перевірки її сформовано, внаслідок чого, у вимозі відсутня інформація про механізм виникнення боргу (недоїмки).
Вказує, що до вимоги про сплату боргу (недоїмки) відповідачем не долучено детального розрахунку суми податкового боргу.
Також, посилається, що заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 194 457,23 грн виникла у позивача на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.08.2019 № Ф-277 ГУ ДФС у м. Києві, вже на підставі якої було винесено оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.07.2023 року № Ф-15180-10.
Зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.08.2019 № Ф-277 винесена на підставі акта документальної перевірки від 16.07.2019 № 1681/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 , висновки якого визнано неправомірними в межах судової справи № 640/23294/19.
Відтак, вказує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.08.2019 № Ф-277, винесена на підставі акта документальної перевірки від 16.07.2019 № 1681/26- 15-42-04-30/ НОМЕР_1 , є неправомірною, а відтак й оскаржувана вимога від 18.07.2023 № Ф-15180-10, винесена на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.08.2019 № Ф-277, також є протиправною та підлягає скасуванню.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 у справі № 320/34918/23 відкрито провадження в справі та визначено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Окрім того, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.
Від відповідача відзив до суду не надійшов.
Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 08.02.2016 зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у м. Києві, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідні записи.
18.07.2023 відповідачем на підставі даних інформаційної системи податкових органів винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15180-10.
Не погодившись із зазначеною вимогу про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до Державної податкової служби зі скаргою, в якій прохав скасувати таку.
Рішенням Державної податкової служби України від 24.08.2023 № 24619/6/99-00-06-02-01-06 спірну вимогу залишено без змін, а скаргу – без задоволення.
Не погоджуючись із правомірністю оспорюваної вимоги, ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зокрема, в силу ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 826/15741/18, з метою безумовного дотримання конституційного принципу, визначеного у статті 129 Конституції України, в частині третій статті 2 та статті 9 КАС України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.
Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.
Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття "право на справедливий суд", що гарантоване Конвенцією.
Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.
«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.
Вирішуючи даний спір суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі – Закон № 2464-VI).
Відповідно до п.п. 2, 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;
недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є, серед іншого, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів).
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний, між іншим, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI).
Абзацом третім ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Приписами частини четвертої статі 25 Закону № 2464-VI визначено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
У разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.
Застосування окремих положень порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» врегульовує Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (надалі – Інструкція № 449), яка визначає процедуру нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами.
Відповідно до п. 1 розд. VI Інструкції № 229, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
Згідно із п. 2 розд. VI Інструкції № 229, у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
У відповідності до п. 3 розд. VI Інструкції № 229, податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, серед іншого, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
Податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС (далі - ІКС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Пунктом 4 розд. VI Інструкції № 229 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІКС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Сформована в ІКС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій та/або електронній формі.
Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.07.2023 № Ф-15180-10, відповідно до якої станом на 30.06.2023 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 194 547,23 грн.
З матеріалів справи слідує, що згідно з даними інтегрованої картки платника, вказана заборгованість виникла на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.08.2019 № 277 ГУ ДФС у м. Києві та зобов`язань самостійно визначених позивачем.
Водночас, відповідно до пояснень ФОП ОСОБА_1 , вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.08.2019 № Ф-277 винесена на підставі акта документальної перевірки від 16.07.2019 № 1681/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 .
Крім того, позивач зазначає, що визнання неправомірними висновків вищевказаного акта та прийнятих на його підставі рішень було предметом спору у справі № 640/23294/19.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № 0064114204 від 19.08.2019;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № 0064054204 від 19.08.2019;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № 0064074204 від 19.08.2019;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві №0064084204 від 19.08.2019;
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 0064094204 від 19.08.2019.
Зазначеній справі присвоєно № 640/23294/19.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі № 640/23294/19 у задоволені позовної заяви ФОП ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2025 у справі № 640/23294/19 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено, рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі № 640/23294/19 скасовано та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано вищезазначені податкові повідомлення рішення від 19.08.2019 № 0064114204, № 0064054204, № 0064074204, №0064084204 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 0064094204 від 19.08.2019.
Ухвалою Верховного Суду від 16.07.2025 у справі № 640/23294/19 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 325 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції у справі № 640/23294/19 набрала законної сили 25.03.2025.
Так, позивач цитуючи у поданих поясненнях уривок постанови Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.08.2019 № Ф-277, винесена на підставі акта документальної перевірки від 16.07.2019 № 1681/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 , є неправомірною та підлягає скасуванню, внаслідок чого, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.07.2023 № Ф-15180-10, винесена на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.08.2019 № Ф-277, також є неправомірною та підлягає скасуванню.
Однак, з аналізу судових рішень у справі № 640/23294/19 слідує, що ФОП ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.08.2019 № Ф-277 в межах зазначеної справи не оскаржувала та така не визнавалася протиправною та не скасовувалася у судовому порядку.
Відповідно до п. 6 розд. VI Інструкції № 229, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:
сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;
податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);
вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;
борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 або іншими положеннями Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу,- у день прийняття податковим органом рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 або іншого положення Закону;
є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі,- у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.
Таким чином, пунктом 6 розд. VI Інструкції № 229 визначено підстави для відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) до яких входить, зокрема, скасування в судовому порядку.
Враховуючи зазначене, суд зазначає, що посилання позивача на постанову суду апеляційної інстанції у справі № 640/23294/19 є необґрунтованими.
Разом з тим, що стосується доводів ФОП ОСОБА_1 щодо не зазначення у вимозі про сплату боргу (недоїмки) відомостей на підставі якого акта винесено таку, суд звертає увагу, що вказана вимога винесена на підставі даних інформаційної системи податкових органів, про що зазначено у самому рішенні відповідача та прямо передбачено розділом VI Інструкції № 229.
Вищезазначеним розділом також перебачено обов`язкові реквізити для вимоги про сплату боргу (недоїмки).
Так, суд зазначає, що винесена відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.07.2023 № Ф-15180-10 не містить недоліків, які свідчили б про її неправомірність.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову, оскільки контролюючий орган під час прийняття спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) діяв на підставі повноважень та у спосіб визначений ПК України.
Усі інші аргументи, вивчені судом, є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідач.
Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.