ОКРЕМА ДУМКА

судді Олійник О.В. щодо рішення Вищого антикорупційного суду від 15.01.2026 у справі № 991/10090/25 (провадження № 2-а/991/13/25)

21.01.2026 м. Київ

15.01.2026 за результатом розгляду адміністративної справи № 991/10090/25 Вищий антикорупційний суд більшістю голосів суддів, що входять до складу колегії, ухвалив рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги Міністерства юстиції України, застосував до ОСОБА_1 санкцію, передбачену п. 1-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про санкції», стягнув у дохід держави активи, які йому належать та щодо яких він може прямо / опосередковано вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження, а саме: будинок, гаражний бокс, дві квартири, 627,53 доларів США, 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру, 15 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРШОСТОЛИЧНЕ», два транспортні засоби та майнові права на дві торговельні марки.
Разом з тим суд відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення в дохід держави належних дружині відповідача - ОСОБА_2 корпоративних прав, а саме:
1) 60 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДДІЛ ПРОДАЖ «ХК» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 36370790), що у грошовому еквіваленті становить 48 000 грн;
2) 60 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ «ХК» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 36370811), що у грошовому еквіваленті становить 48 000 грн;
3) 30 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРПОЛ» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 21213378), що у грошовому еквіваленті становить 8 700 грн;
4) 100 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИДАВНИЦТВО ХК» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 38494459), що у грошовому еквіваленті становить 680 000 грн;
5) 60 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛОВНЕ ВИДАВНИЦТВО ХК» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 36626354), що у грошовому еквіваленті становить 39 000 грн.

Користуючись правом, передбаченим ч. 3 ст. 34 КАС України, вважаю за необхідне висловити окрему думку щодо ухваленого судового рішення, із яким я не згодна в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення в дохід держави вказаних часток у статутних капіталах товариств.

Підставою для такої відмови суд зазначив те, що:
1) ОСОБА_1 не належать на праві спільної сумісної власності корпоративні права у товариствах, учасником яких є виключно його дружина - ОСОБА_2 ;
2) у разі поділу майна подружжя ОСОБА_1 вправі вимагати виключно виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі відповідних товариств, а не набуття частки у статутному капіталі чи корпоративних прав як таких;
3) сам по собі факт набуття ОСОБА_2 корпоративних прав під час шлюбу не надає ОСОБА_1 права вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження корпоративними правами ОСОБА_2 ;
4) у суду відсутні правові підстави вважати, що вказане майно охоплюється визначенням п. 1-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про санкції», оскільки інших доводів (крім родинних зв`язків), які б підтверджували право ОСОБА_1 розпоряджатися корпоративними правами ОСОБА_2 , позивач у своєму позові не навів;
5) позивач не надав суду будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 здійснює фактичний контроль за вищезазначеними підприємствами, зокрема, неформально бере участь в управлінні товариствами, прийнятті ними рішень, або отримує дохід від діяльності товариств чи користується їхнім майном тощо;
6) ОСОБА_1 перебуває за межами України (її підконтрольної частини) з 2014 року, а ОСОБА_2 за даними Державної прикордонної служби України з 2021 року територію України не покидала, що в своїй сукупності дало суду підстави сумніватись в тому, що контроль за діяльністю підприємств фактично здійснює ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 ;
7) у матеріалах позову відсутні дані про те, що товариства, учасником яких є ОСОБА_2 , сприяли ОСОБА_1 у його антиукраїнській чи будь-якій іншій діяльності, як до того, як він покинув територію України, так і після.

Із відомостей про отримані ОСОБА_2 доходи, які надані Державною податковою службою України на запит Міністерства юстиції України, вбачається, що у період із 1998 року до 2022 року будь-якого особистого доходу у ОСОБА_2 не було, а всі її доходи (заробітна плата та дівиденди, які за ст.60 Сімейного кодексу України є частиною спільної сумісної власності, незалежно від того, на чиє ім`я вони надійшли) були отримані від юридичних осіб, частки в яких придбані за спільні сімейні кошти із її чоловіком ОСОБА_1 (ТОВ «ХАРПОЛ», ТОВ «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ «ХК», ТОВ «ВІДДІЛ ПРОДАЖ «ХК», ТОВ «ГОЛОВНЕ ВИДАВНИЦТВО ХК», ТОВ «ВИДАВНИЦТВО ХК»).
Отже, придбання ОСОБА_2 поступово часток у статутних капіталах означених товариств за власні особисті кошти не вбачається можливим.
З огляду на викладене, а також беручи до уваги те, що у разі поділу майна подружжя  ОСОБА_1 вправі вимагати виплату половини вартості належних ОСОБА_2 часток у статутних капіталах товариств, вважаю, що наявна можливість підсанкційної особи ОСОБА_1 впливати на долю активів - часток у статуних капіталах товариств, у тому числі шляхом надання відповідного доручення (вказівки) формальному власнику тощо.
Відповідно таке майно охоплюється визначенням п.1-1 ч.1 ст.4 Закону України "Про санкції" та підлягає стягненню в дохід держави у повному обсязі.
Також не погоджуюсь із висновком суду про те, що місцем перебування ОСОБА_2 на даний час наразі є територія України, та що даний факт має значення для вирішення адміністративного позову.
Із відомостей, наданих Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду від 25.11.2025 у цій справі, вбачається, що після 2014 року ОСОБА_2 тричі виїжджала на територію росії - у москву. 
Відсутність відомостей у Державної прикордонної служби України про такі виїзди ОСОБА_2 із 2021 року не може свідчити достовірно про факт перебування ОСОБА_2 із 2021 року постійно на території України, позаяк з огляду на триваюче повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, держава не має змоги належним чином контролювати державний кордон у місцях бойових дій, що у свою чергу створює можливість несанкціонованого його перетину.
Крім того в Державній податковій службі України відсутні відомості про те, що із другого кварталу 2022 року ОСОБА_2 отримує дохід в Україні.
Під час розгляду справи суд неодноразово направляв за адресою реєстрації ОСОБА_2 в Україні поштову кореспонденцію, яку вона не отримувала (причина повернення відправлень - адресат відсутній). Так само поштова кореспонденція не була вручена за мсцем реєстрації юридичних осіб, корпоративні права на які має ОСОБА_2 (причина повернення відправлень - адресат відсутній).
До того ж спільний син ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_3 ) - ОСОБА_4 особисто та через представника заявляв клопотання про вступ у справу в якості позивача до своїх батьків, що може вказувати на обізнаність ОСОБА_2 про наявність такого адміністративного позову. Однак вона не висловила бажання взяти участь у розгляді справи.
Такі обставини у своїй сукупності можуть свідчити про те, що після початку повномасштабного вторгнення рф  ОСОБА_2 разом із чоловіком та сином проживає у росії. 
Також вважаю, що для вирішення позовних вимог про стягнення у дохід держави часток у статутних капіталах товариств, які належать ОСОБА_2 , не має значення, чи ці товариства сприяли ОСОБА_1 у його антиукраїнській чи будь-якій іншій діяльності, тому не погоджуюсь із мотивами суду в цій частині.

Зважаючи на стандарт доказування, який застосовується у такій категорії справ (суд ухвалює рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно із сукупністю доказів іншої сторони (ч. 6 ст. 283-1 КАС України), переконана, що суд мав задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Суддя О.В. Олійник