ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/10806/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу виконавчого комітету Самарівської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року (суддя Калугіна Н.Є., повне судове рішення складено 02 жовтня 2025 року) в справі № 160/10806/25 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Самарівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до виконавчого комітету Самарівської міської ради про:
визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповіді на звернення від 02 березня 2025 року про надання матеріальної допомоги на лікування;
визнання протиправним рішення про надання матеріальної допомоги в розмірі 2000 гривень у 2025 році як таке, що не відповідає принципам розумності, справедливості та врахування інфляційних процесів;
зобов`язання надати обґрунтовану письмову відповідь на звернення від 02 березня 2025 року у строк, визначений судом;
зобов`язання переглянути розмір матеріальної допомоги на лікування з урахуванням його статусу особи з інвалідністю І групи внаслідок війни, інфляційних процесів та попереднього розміру допомоги (8760 гривень у 2024 році).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Самарівської міської ради щодо ненадання відповіді на звернення від 02.03.2025 про надання матеріальної допомоги на лікування.
Зобов`язано виконавчий комітет Самарівської міської ради надати письмову відповідь на звернення ОСОБА_1 від 02.03.2025.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення в частині задоволених вимог з підстав незаконності та необґрунтованості, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апелянт вказує, що на звернення позивача від 14 квітня 2025 року листом від 17 квітня 2025 року № 94/0/13-25 виконавчий комітет Самарівської міської ради повідомляв заявника, що для підтримки рівня життя осіб, які опинилися за певних обставин у складній життєвій ситуації, надання матеріальної допомоги за рахунок коштів місцевого бюджету передбачено міською програмою соціального захисту населення м. Самар на 2021-2025 роки, затвердженою рішенням міської ради 27.03.2020 року №1223. Матеріальна допомога за рахунок коштів бюджету міської територіальної громади в межах витрат, передбачених на такі цілі на відповідний бюджетний період, надається мешканцям міста Самар, місце проживання яких зареєстровано у місті Самар, та не є обов`язковою виплатою, передбаченою чинним законодавством України, а є додатковою допомогою громадянину, яка надається на вирішення конкретних життєвих обставин. Основним напрямком надання матеріальної допомоги мешканцям міста Самар є тривале лікування онкологічних захворювань. Окрім того, заявнику повідомлялося, що 03 березня 2025 року він звернувся до виконавчого комітету міської ради з заявою про надання матеріальної допомоги на лікування. Заяву розглянуто і прийнято відповідне рішення. 
Тобто ОСОБА_1 в повному обсязі та в строки, передбачені чинним законодавством, надано відповідь на його звернення від 02.03.2025 р. (вх. № М-360 від 03.03.2025 р.) шляхом прийняття рішення виконавчим комітетом Самарівської міської ради №216/0/6-25 від 28.03.2025 р. «Про надання матеріальної допомоги на лікування мешканцям міста за рахунок коштів бюджету Новомосковської міської територіальної громади», яким гр. ОСОБА_1 було надано матеріальну допомогу у розмірі 2000 грн. 
Звертає увагу, що 03.03.2025 р. під вх. № М-360 гр. ОСОБА_1 подав прохання про надання йому матеріальної допомоги, що не можна розцінювати в розумінні положень Закону України «Про звернення громадян» та, як наслідок, розглядати його по процедурі, передбаченій окресленим вище Законом. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 02.03.2025 року позивач звернувся до виконавчого комітету Самарівської міської ради, в якому позивач просив надати йому матеріальну допомогу на лікування.
Рішенням виконавчого комітету Самарівської міської ради № 216/0/6-25 від 28.03.2025 “Про надання матеріальної допомоги на лікування мешканцям міста за рахунок коштів бюджету Новомосковської міської територіальної громади” ОСОБА_1 було надано матеріальну допомогу на суму 2000 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.)
09.04.2025 виконавчим комітетом Самарівської міської ради виплачено позивачу суму у розмірі 2000,00 грн.
13.04.2025 позивач звернувся до відповідача із зверненням, в якому просив надати у 5-ти денний термін інформацію щодо причин встановлення відповідачем матеріальної допомоги на лікування в чотири рази менше за допомогу, отриману позивачем у 2024 році.
Відповідач листом від 17.04.2025 року надав відповідь та повідомив, що для підтримки рівня життя осіб, які опинилися за певних обставин у складній життєвій ситуації надання матеріальної допомоги за рахунок коштів місцевого бюджету передбачено міською програмою соціального захисту населення м. Самар на 2021-2025 роки, затвердженою рішенням міської ради 27.03.2020 року №1223. Матеріальна допомога за рахунок коштів бюджету міської територіальної громади в межах витрат, передбачених на такі цілі на відповідний бюджетний період надається мешканцям міста Самар, місце проживання яких зареєстровано у місті Самар та не є обов`язковою виплатою, передбаченою чинним законодавством України, а є додатковою допомогою громадянину, яка надається на вирішення конкретних життєвих обставин. Основним напрямком надання матеріальної допомоги мешканцям міста Самар є тривале лікування онкологічних захворювань. Окрім того, заявнику повідомлялося, що 03 березня 2025 року він звернувся до виконавчого комітету міської ради з заявою про надання матеріальної допомоги на лікування. Заяву розглянуто і прийнято відповідне рішення.
Суд першої інстанції вважав, що факт виплати позивачу матеріальної допомоги не може нівелювати обов`язок надання відповіді на звернення позивача, тому дійшов висновку, що відповідач не виконав вказаного обов`язку, чим допустив протиправну бездіяльність.
Щодо рішення виконавчого комітету Самарівської міської ради від 28.03.2025 № 216/0/6-25 “Про надання матеріальної допомоги на лікування мешканцям міста за рахунок коштів бюджету Новомосковської міської територіальної громади” суд першої інстанції зазначив, що за приписами пункту 4.4 Положення розмір матеріальної допомоги визначається для кожного громадянина виходячи з ситуації, в якій перебуває громадянин та його родина, з урахуванням матеріального стану та обсягів коштів, виділених в бюджеті міста на зазначені цілі, але який не перевищує граничних розмірів встановлених даним Положенням. 
При визначенні розміру допомоги або при відмові в її наданні Комісія обов`язково приймає до уваги такі обставини: вік, стан здоров`я заявника або членів його сім`ї, його матеріальний та сімейний стан, наявність родичів або опікунів, які зобов`язані згідно із законодавством утримувати заявника з урахуванням їх можливостей, наявність можливості покращити своє становище за рахунок власної праці або власних матеріальних цінностей.
Суд першої інстанції з наведеного зробив висновок, що Положенням встановлено виключну компетенцію при розгляді заяви щодо визначення суми матеріальної допомоги, що підлягає виплаті, тому суд вказав про невстановлення протиправності дій відповідача при прийнятті рішення про надання позивачу матеріальної допомоги в розмірі 2000 гривень у 2025 році, що й стало підставою для відмови у задоволенні позову.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 02 березня 2025 року позивач звернувся до виконавчого комітету Самарівської міської ради з питання надання матеріальної допомоги на лікування.
Рішенням виконавчого комітету Самарівської міської ради № 216/0/6-25 від 28 березня 2025 року «Про надання матеріальної допомоги на лікування мешканцям міста за рахунок коштів бюджету Новомосковської міської територіальної громади» ОСОБА_1 надано матеріальну допомогу у сумі 2000 грн, яка виплачена позивачу 09 квітня 2025 року.
ОСОБА_1 13 квітня 2025 року подано відповідачу звернення, в якому просив надати у 5-ти денний термін інформацію щодо причин встановлення відповідачем матеріальної допомоги на лікування в чотири рази менше за допомогу, отриману позивачем у 2024 році.
Відповідач листом від 17 квітня 2025 року надав відповідь, в якій повідомив, що для підтримки рівня життя осіб, які опинилися за певних обставин у складній життєвій ситуації надання матеріальної допомоги за рахунок коштів місцевого бюджету передбачено міською програмою соціального захисту населення м. Самар на 2021-2025 роки, затвердженою рішенням міської ради 27 березня 2020 року №1223. Матеріальна допомога за рахунок коштів бюджету міської територіальної громади в межах витрат, передбачених на такі цілі на відповідний бюджетний період, надається мешканцям міста Самар, місце проживання яких зареєстровано у місті Самар та не є обов`язковою виплатою, передбаченою чинним законодавством України, а є додатковою допомогою громадянину, яка надається на вирішення конкретних життєвих обставин. Основним напрямком надання матеріальної допомоги мешканцям міста Самар є тривале лікування онкологічних захворювань. Окрім того, заявнику повідомлялося, що 03 березня 2025 року він звернувся до виконавчого комітету міської ради з заявою про надання матеріальної допомоги на лікування. Заяву розглянуто і прийнято відповідне рішення.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Конституцією України установлено, що кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею (частина третя статті 32); кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (стаття 34); усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40).
За змістом частини першої статті 6 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII (далі - Закон № 2657-ХІІ) право на інформацію забезпечується, зокрема, обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації.
Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина друга статті 6 Закону № 2657-ХІІ).
Відповідно до частин першої та другої статті 7 Закону № 2657-ХІІ право на інформацію охороняється законом. 
Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР).
Відповідно до статті 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. 
Статтею 3 Закону №393/96-ВР установлено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. 
Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (стаття 15 Закону №393/96-ВР).
Відповідно до статті 18 Закону №393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Положеннями статті 19 Закону №393/96-ВР установлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.
Згідно зі статтею 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
За обставинами цієї справи за заявою позивача із заявою від 02 березня 2025 року надання йому матеріальну допомогу на лікування рішенням 09 квітня 2025 року позивачу виплачено матеріальну допомогу у розмірі 2000 грн на підставі рішення виконкому Самарівської міської ради від 28 березня 2025 року № 216/0/6-25 «Про надання матеріальної допомоги на лікування мешканцям міста за рахунок коштів бюджету Новомосковської міської територіальної громади».
На звернення позивача від 13 квітня 2025 року з питання надання інформації щодо причин встановлення відповідачем матеріальної допомоги на лікування в чотири рази менше за допомогу, отриману позивачем у 2024 році відповідач листом від 17 квітня 2025 року повідомив позивача, що для підтримки рівня життя осіб, які опинилися за певних обставин у складній життєвій ситуації надання матеріальної допомоги за рахунок коштів місцевого бюджету передбачено міською програмою соціального захисту населення м. Самар на 2021-2025 роки, затвердженою рішенням міської ради 27 березня 2020 року №1223. Матеріальна допомога за рахунок коштів бюджету міської територіальної громади в межах витрат, передбачених на такі цілі на відповідний бюджетний період, надається мешканцям міста Самар, місце проживання яких зареєстровано у місті Самар та не є обов`язковою виплатою, передбаченою чинним законодавством України, а є додатковою допомогою громадянину, яка надається на вирішення конкретних життєвих обставин. Основним напрямком надання матеріальної допомоги мешканцям міста Самар є тривале лікування онкологічних захворювань. Окрім того, заявнику повідомлялося, що 03 березня 2025 року він звернувся до виконавчого комітету міської ради з заявою про надання матеріальної допомоги на лікування. Заяву розглянуто і прийнято відповідне рішення.
Отже, у наданій відповіді на звернення позивача відповідачем в порушення статей 18, 19 Закону №393/96-ВР позивачу не надано об`єктивної, всебічної відповіді із поставленого у зверненні питання щодо причин зменшення розміру виплаченої допомоги порівняно із виплаченої допомогою у 2024 року.
Зважаючи на викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем не виконано обов`язку із об`єктивної, всебічної перевірки, чим допустив протиправну бездіяльність.
Доводи апелянта зводяться до констатації факту належного розгляду звернення позивача та спростовані наведеними вище висновками суду.
В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржено, тому судом на не надається оцінка мотивам, з яких виходив суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про визнання протиправним рішення про надання матеріальної допомоги в розмірі 2000 гривень у 2025 році та зобов`язання відповідача переглянути розмір матеріальної допомоги на лікування з урахуванням його статусу особи з інвалідністю І групи внаслідок війни, інфляційних процесів та попереднього розміру допомоги (8760 гривень у 2024 році).
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Самарівської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року в справі №160/10806/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року в справі №160/10806/25 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Самарівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 13 січня 2026 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 13 січня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов