Справа № 740/5549/25 
Провадження № 2/740/225/26 

Р І Ш Е Н Н Я
з а о ч н е
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Карпуся І.М., 
із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ: 

Позивачка ОСОБА_1 через представника – адвоката Салій О.О. звернулася до суду із позовом, в якому просить припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у спільній квартирі АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 20706188, а також визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку у праві спільної власності на вищевказану квартиру з відшкодуванням вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. 
В обґрунтування позову зазначено, що з 30.05.1998 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.01.2008 розірвано. 
Квартира за адресою: АДРЕСА_2 , була придбана сторонами під час шлюбу 25.10.2007, право приватної власності в цілому на нерухомість було зареєстроване за відповідачем.
Починаючи з 2000 року відповідач постійно виїжджав на заробітки до Росії, а після розірвання шлюбу залишився там постійно проживати. З 2010 року він припинив спілкування з позивачкою та їх спільною дочкою, до спірної квартири жодного разу не з`явився.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21.03.2011 за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частку спільного сумісного майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частки у праві спільної часткової власності на вказану квартиру є відповідач ЗінченкоВ.А.
Спірна квартира є однокімнатною, загальною площею – 39,1 кв.м, із них житловою площею – 17,8 кв.м. Загальна площа квартири збільшилась на 3,4 кв.м. за рахунок внутрішнього перепланування та за рахунок переобміру балкону. 
Дана квартира є неподільним майном, оскільки спільне проживання в однокімнатній квартирі позивачки та її колишнього чоловіка є неможливим згідно приписів ст. 50 ЖК України. Крім того, відповідач більше 15 років не з`являвся до спільної квартири, ніколи в ній не проживав, не утримував це майно і не виявляв до квартири будь-якого інтересу. Вказане свідчить, що припинення права власності ОСОБА_2 на частку у праві спільної власності на квартиру не завдасть істотної шкоди його інтересам через постійне проживання відповідача за межами України.
Позивачка самостійно зробила усі ремонтні роботи у квартирі, утеплила її, встановила лічильники на газ та воду, умеблювала та утримує квартиру в належному стані, використовуючи її виключно для проживання. Тобто тягар по утриманню спільного майна в цілому лежить виключно на позивачці, хоч відповідач і досі зареєстрований за даною адресою і зняти його з реєстрації або визнати таким, що втратив право на користування спільною квартирою неможливо через належність йому на праві власності частки спірної квартири.
На даний час позивачка хоче змінити своє місце проживання і повернутись до батьківського будинку у Прилуцький район Чернігівської області, а спільну з відповідачем квартиру продати та допомогти дочці оплатити необхідну їй операцію за кордоном. Проте відчужити спільне майно без згоди співвласника вона не має права, а знайти відповідача і вирішити це питання у добровільному порядку неможливо.
Ухвалою судді 10.10.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду 27.11.2025 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
Учасники справи в судове засідання не з`явились.
Представник позивачки – адвокат Салій О.О. надіслала заяву, в якій просить провести розгляд справи без участі її та позивачки.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно засобами поштового зв`язку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, згідно із п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
Ураховуючи, що відповідач згідно із ст. 128 ЦПК України повідомлений, відзив не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 30.05.1998 по 06.03.2008, що підтверджується копіями свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (а.с. 13) та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 15).
Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 підтверджується, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 14).
25.10.2007 ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, набув право приватної власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16775000 від 23.11.2007 (а.с. 16-17).
Відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21.03.2011 за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 також визнано право власності на 1/2 частки вказаної квартири (а.с.18-19).
З Витягу про державну реєстрацію прав КП «Ніжинського МБТІ» № 29877397 від 06.05.2011 вбачається, що на підставі вищевказаного рішення суду, за позивачкою ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частку спірної квартири, форма власності – спільна часткова (а.с. 20).
Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Тобто стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
З огляду на викладене, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 908/1754/17, у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 344/120/16-ц, від 11.12.2023 у справі № 442/7979/21.
Правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 760/8958/15-ц зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».
У постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі№ 750/11178/17 зроблено висновок щодо застосування пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.09.2024 у справі № 671/1543/21 дійшов висновку, що право відповідача на частку у спільному майні підлягає припиненню за умови доведення наявності підстав, передбачених частинами першою та другою статті 365 ЦК України, для припинення права на таку частку.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилаючись на положення статті 365 ЦК України просила припинити право власності відповідача на 1/2 частку спірної квартири, стягнувши з неї на користь відповідача вартість цієї частки.
Як на обґрунтування підстав позову посилалась на те, що виділ частки відповідача у натурі є неможливий, припинення права на частку не завдасть істотної шкоди правам та інтересам останнього, оскільки останній ніколи не проживав у спірній квартирі, ніколи не виявляв до даної нерухомості інтересу, постійно проживає у Росії, а тягар утримання спільної власності повністю несе позивачка.
Як вбачається з копії технічного паспорту (а.с. 52-54), спірна однокімнатна квартира по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (по 1/2 частці кожному) розташована у багатоквартирному п`ятиповерховому житловому будинку на четвертому поверсі, загальна площа – 39,1 кв.м., житлова площа – 17,8 кв.м., а отже не може бути поділена між співвласниками в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись, як окремі квартири.
Відповідно до звіту про оцінку майна від 07.08.2025 ТОВ "ТК ЧОБТІ", ринкова вартість квартири складає 360 804,00 грн (а.с. 22-31).
Таким чином, належну відповідачу частку неможливо виділити в натурі. Грошову компенсацію за 1/2 частку вказаної квартири в розмірі 180 402 грн позивачка внесла на депозитний рахунок суду відповідно до квитанції до платіжної інструкції № 52698534 від 30.10.3025 (а.с. 67).
Актом про фактично проживаючих осіб від 22.06.2016, складеним комісією у складі представників КП ЖЕК «Північна», підтверджується, що за адресою АДРЕСА_2 , станом на дату складання акта були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а фактично проживала одна ОСОБА_1 (а.с.21).
Згідно довідок ТОВ «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ», КП «СЄЗ», КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства», КП «ВУКГ», АТ «Чернігівобленерго» підтверджено, що позивачка є користувачем комунальних послуг, які надаються вказаними організаціями за адресою: АДРЕСА_2 , про що з нею укладено відповідні договори. Заборгованість по комунальних послугах за вказаною адресою відсутня. 
Підсумовуючи викладене, враховуючи, що належна відповідачу частка не може бути виділена в натурі і спільне володіння і користування майном його співвласниками є неможливим, а припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, про що свідчить невикористання ним даного житла і непроявлення до нього інтересу тривалий час, з огляду на факт попереднього внесення позивачкою на депозитний рахунок суду вартості частки відповідача у спільному нерухомому майні, що не порушить його гарантоване Конституцією право власності, суд приходить до висновку про наявність визначених частиною першою статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника, тобто позивачки.
Стаття 365 ЦК України регулює правовідносини щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Водночас реалізація співвласником свого суб`єктивного права, передбаченого зазначеною статтею (подання відповідного позову з доведенням обставин, передбачених частиною першою статті 365 ЦК України, внесення вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду), спрямована не лише на припинення правовідношення спільної власності (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України), а саме на набуття відповідного права за рахунок припинення права власності іншого співвласника, що передбачене пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України (визнання права).
Набуття права власності позивачем на припинену частку відповідача у спільному майні в порядку статті 365 ЦПК України відповідає визначеній частиною п`ятою статті 11 ЦК України підставі виникнення цивільних прав та обов`язків.
Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).
Звертаючись із даним позовом до суду ОСОБА_1 зазначила про намір набути у власність належну відповідачу 1/2 частину у праві власності на неподільну річ - квартиру, шляхом внесення її вартості на депозитний рахунок суду, отже метою поданого позову є набуття права власності на частку у нерухомому майні, яка належить іншому співвласнику, у тому числі для реалізації позивачем у повному обсязі її права користуватися, розпоряджатися цим майном, чого вона позбавлена у зв`язку із відсутність згоди іншого співвласника на вчинення будь-яких дій щодо спірної квартири. 
Отже суд, встановив наявність правових підстав, передбачених частиною першою статті 365 ЦК України, для припинення права відповідача на належну йому частку у спірному майні, що з урахуванням внесення позивачкою вартості такої частки на депозитний рахунок суду є підставою для переходу права власності на неї до позивачки, як іншого співвласника, що володіє іншою часткою у праві власності на квартиру.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимога про визнання за позивачкою права власності на раніше належну відповідачу частку у праві спільної власності на неподільне майно є тією вимогою, яка забезпечує досягнення мети поданого позову, а задоволення такої вимоги призводить до остаточного вирішення спору між сторонами.
Даний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеної від 09.09.2024 у справі № 671/1543/21, в якій Верховний Суд дійшов висновку, що за умови доведення наявності підстав, передбачених частинами першою та другою статті 365 ЦК України, для припинення права на частку у спільному майні, право відповідача на таку частку підлягає припиненню. З метою уникнення ситуації правової невизначеності, недопущення спору при проведенні державної реєстрації права власності за позивачем судам доцільно задовольняти одночасно з вимогою про припинення права власності на частку у спільному майні й заявлену вимогу про визнання права власності на неї за співвласником, який попередньо вніс на депозитний рахунок вартість спірної частки.
Беручи до уваги вищевказане, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідач в судове засідання не з`явився та не скористався своїм правом на надання суду у встановленому законом порядку відзиву на позовну заяву із викладом своїх заперечень, зокрема щодо істотної шкоди його інтересам припиненням права власності на спірну частку у квартирі та оцінки її вартості, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, про задоволення позову про припинення права власності на 1/2 частку відповідача ОСОБА_2 у спільному нерухомому майні та визнання права власності на неї за ОСОБА_1 , виплативши відповідачу вартість цієї частки у розмірі 180 402 грн., яку внесено позивачкою на депозитний рахунок суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню понесені останньою судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1804,02 грн.
Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 20706188.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 20706188.
Виплатити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , компенсацію вартості 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 у розмірі 180 402 (сто вісімдесят тисяч чотириста дві) гривні, які внесено ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду, відповідно до квитанції до платіжної інструкції № 52698534 від 30.10.3025.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1804 грн. 02 коп. у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, - протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.М. Карпусь