Справа № 697/3029/25 
Провадження № 2/697/169/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2026 року м. Канів
Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі головуючого судді Сивухіна Г.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом адвоката Петрунько Ірини Андріївни, діючої в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту окремого проживання подружжя,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача, діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту окремого проживання подружжя. 
Позов мотивує тим, що сторони зареєстрували шлюб 30.06.2018 у Канівському міськрайонному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №79. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони разом не проживають з вересня 2024 року, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини між ними фактично припинилися, вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Відновити подружні стосунки неможливо, шлюб існує формально. Просить шлюб між сторонами розірвати, встановити факт окремого проживання подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 починаючи з 01.09.2024 у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Ухвалою судді від 29.12.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі.
Відповідач належним чином повідомлялася про розгляд справи, за зареєстрованим місцем ї проживання було направлено ухвалу про відкриття провадження. Відзив на позов до суду не направлено.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суддя, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 30.06.2018 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 30.06.2018 у Канівському міськрайонному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №79. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу – « ОСОБА_6 » (а.с.9).
Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
За приписами ч.3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде суперечити їхнім інтересам.
Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Таким чином, судом встановлено, що сім`я остаточно розпалась, для її відновлення можливостей немає, сторони сімейних відносин не підтримують, шлюб існує формально, тому позов підлягає до задоволення.
Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Щодо встановлення факту окремого проживання суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до статті 119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. За заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.
Положення статті 120 СК України передбачено, що встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором.
У разі встановлення режиму окремого проживання: 1. майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2. дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.
У відповідності з роз`ясненнями, що містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120 Сімейного кодексу України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку статті 119 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.
Аналізуючи зміст диспозиції статті 119 Сімейного кодексу України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям.
Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя.
Крім того, суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження факту окремого проживання з ОСОБА_2 , починаючи з 01.09.2024.
Натомість, у позовній заяві зазначено адресу проживання як позивача, так і відповідача за однією адресою.
З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для встановлення факту (режиму) окремого проживання сторін, а тому у даній частині позовних вимог слід відмовити.
Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилося.
Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд- 
УХВАЛИВ:
Позов адвоката Петрунько Ірини Андріївни, діючої в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту окремого проживання подружжя – задовольнити частково.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30.06.2018 у Канівському міськрайонному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №79 - розірвати.
Після розірвання шлюбу відповідачу ОСОБА_2 залишити набуте у шлюбу прізвище « ОСОБА_6 ».
У решті позову – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 04.02.2026.

Суддя Г . С . Сивухін