Справа № 348/2474/25
Провадження № 2/354/175/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
09 січня 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Ваврійчук Т.Л.
за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство«АКЦЕНТ-БАНК» (надалі-АТ «А-БАНК») у жовтні 2025 року звернулося в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №АВН0СТ155101747189718316 від 14.05.2025 у сумі 29387,95 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-БАНК» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднння до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-БАНК». 14.05.2025, будучи клієнтом банку, ОСОБА_1 , уклав з позивачем договір №АВН0СТ155101747189718316, відповідно до якого йому був наданий кредит у розмірі 22000,00 грн строком на 24 місяці, до 13.05.2027 року, зі сплатою 85,00% річних. АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 01.10.2025 утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 29387,95 грн, з яких: 2000,00 грн-загальний залишок боргу за наданим кредитом (тілом кредиту); 7047,60 грн- загальний залишок заборгованості за процентами; 340,35 грн-загальний залишок заборгованості за пенею. Пунктом 11 Заяви про надання послуги «Швидка готівка» передбачено, що у випадку порушення зобов`язання позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (але не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення. При цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Позивач зазначив, що відповідно до п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (набирав чинності 24.12.2023 року, плюс 30 днів), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. На договори споживчого кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом №3498-IX (набрав чинності 24.12.2023 року, + 30 днів = 23.01.2024 року) вимога пункту 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3498-IX не поширюється, та нарахування пені не забороняється. Із урахуванням вищенаведеного, позивач просить позовні вимоги задовольнити, стягунти з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» вказану заборгованість за кредитом, а також сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. 
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.10.2025 року вказану справу передано за підсудністю до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025 вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л.
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10.11.2025 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутності представника банку. Щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток про виклик за зареєстрованим місцем проживання, які повернуті до суду АТ «Укрпошта» з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позовну заяву до суду не подавав.
Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. 
Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 12.04.2025 ОСОБА_1 підписав в електронній формі Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», за змістом якої сторони визнали, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «А-БАНК» становлять договір про надання банківських послуг.
У рамках цього договору сторони уклали кредитний договір «Швидка готівка» № №АВН0СТ155101747189718316 від 14.05.2025, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 споживчий кредит у розмірі 22000,00 грн строком на 24 місяці (з 14.05.2025 по 13.05.2027) за процентною ставкою (фіксованою) 85% на рік. Згідно умов договору відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти щомісячними платежами у розмірі 1952,52 грн.
Відповідно до п.п.8,9,10 заяви про надання послуги «Швидка готівка» денна процентна ставка становить 0,16%; платіжна картка, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту-4323345046075652; загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить (загальна вартість кредиту)-46860,31 грн. 
Пунктом 12 заяви про надання послуги «Швидка готівка» передбачено, що у випадку порушення зобов`язань з погашення заборгованості відповідач зобов`язався сплатити банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.
ОСОБА_1 при підписанні заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір, який підписаний 14.05.2025 відповідачем шляхом накладання електронного підпису, перевіреного за допомогою відкритого ключа.
У Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит зазначені сума кредиту-22000,00 грн; дата видачі кредиту-14.05.2025, дата повернення-13.05.2027, кількість платежів-всього 24, з яких 23 платежі по 1952,52 грн, останній платіж – 19052,35 грн; проценти за користування кредитом в загальному – 24860,31 грн; загальна вартість кредиту – 46860,31 грн.
У підписаному відповідачем електронним підписом Паспорті споживчого кредиту «Швидка готівка» зазначено: інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зокрема: тип кредиту: беззалоговий, мета отримання кредиту – придбання товару, здійснення платежу, оплата послуг; сума кредиту – 22000 грн, спосіб та строк надання кредиту-шляхом зарахуванням коштів на поточний рахунок Клієнта з подальшою можливістю зняття коштів на 23 місяці, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача – 85%, тип процентної ставки – фіксована, загальні витрати за кредитом – 24860,31 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту-46860,31 грн, реальна річна процентна ставка – 129,83%, порядок повернення кредиту: 24 щомісячні платежі по 1952,52 грн, додаткова інформація: пеня 0,07 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочки.
Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених договором №АВН0СТ155101747189718316 від 14.05.2025, що підтверджується меморіальним ордером № TR.46231708.16063.65455 від 14.05.2025 на суму 22000,00 грн. 
Факт руху грошових коштів на картковому рахунку клієнта ОСОБА_1 позивач підтвердив випискою по кредиту від 01.10.2025, сформованою за період з 14.05.2025 по 30.09.2025, згідно якої заборгованість складає 29339,75 грн.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 01.10.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором складає 29387,95 грн, із яких: 22000,00 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); а саме: 20414,37 грн-залишок заборгованості за тілом кредиту та 1585,63 грн-залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений); 7047,60 грн – загальний залишок заборгованості за процентами, а саме: 820,42 грн-заборгованість за процентами на поточну заборгованість та 6227,18 грн-залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість; 340,35 грн-заборгованість за пенею. 
Вказаним розрахунком також підтверджується, що відповідач з часу надання кредиту, жодних платежів на погашення боргу за тілом кредиту та процентами не здійснював.
До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує наступні норми права
Частини 1, 2 ст.509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Дана позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18, та у постанові від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Частиною другою ст.639 ЦК України передбачено, що у разі якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.02.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
У силу ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).
Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Окрім того, відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною першою ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). 
Судом встановлено і підтверджується дослідженими доказами, що 14.05.2025 між АТ «А-БАНК» та ОСОБА_1 із дотриманням вимог діючого законодавства був укладений в електронній формі договір кредиту №АВН0СТ155101747189718316 за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 22000,00 грн у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на вказану ним банківську картку на строк 24 місяці - до 13.05.2027. 
У зазначеному договорі сторони узгодили розмір кредиту, процентів, строк та умови кредитування, відповідальність за несвоєчасне виконання умов договору, тобто досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, з якими відповідач був попередньо ознайомлений, підписавши кредитний договір електронним підписом.
Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за вказаним кредитним договором та надав відповідачу кредит у встановленому розмірі.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в установленому не виконував у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитом, яка згідно наданого позивачем розрахунку становить 29387,95 грн, з яких: 22000,00 грн – загальний залишок заборгованості за тілом кредиту; 7047,60 грн – загальний залишок заборгованості за процентами, 340,35 грн- заборгованість за пенею. 
Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач у судове засідання не з`явився, будь-яких доказів, які б спростовували факт отримання ним кредиту чи його погашення у строки, визначені договором, а також доказів того, що на платіжні картки, які є у його користуванні і на які АТ «А-БАНК» могло здійснити перерахування коштів у сумі 22000,00 грн на виконання умов вищевказаного договору, кошти не надходили та власного контррозрахунку боргу не надав, а тому такий розрахунок береться судом до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем, а саме: заборгованості за тілом кредиту та процентами, яка як перевірено судом, нарахована у межах строку кредитування та відповідно до умов договору. 
Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею за порушення строків розрахунків, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 548 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє по сьогоднішній день.
Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 в справі №706/68/23 дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.
Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №910/10901/23. 
У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з ОСОБА_1 пені у розмірі 340,35 грн до задоволення не підлягає. 
Щодо доводів позивача про те, що до даних правовідносин підлягали застосуванню приписи Закону України «Про споживче кредитування», тому неустойка не застосовується тільки до кредитних договорів, що були укладені до 24.012.2024 суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Згідно п.6 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023, тобто приписи вказаного пункту стосувалися договорів, які були укладені до 23.01.2024.
Проте помилковим є тлумачення позивачем цього пункту Закону як такого, що дозволяє (заборона відпадає й відсутня) нараховувати неустойку за прострочення виконання споживачем зобов`язань за кредитним договором, оскільки Закон, який має захищати споживачів не може встановлювати для них умови гірші, ніж це передбачено загальним і основним актом цивільного законодавства - Цивільним кодексом України.
У постанові Верховного Суду від 10.01.2024 в справі №240/4894/23 вказано, що принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи. Цей принцип також часто відомий як «in dubio pro persona» або «in dubio pro homine» (латинською мовою), що означає «у вагомих сумнівах - на користь людини». Принцип тлумачення закону на користь особи не означає безумовне ігнорування закону, але вказує на те, що в сумнівних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи.
Крім того, з аналізу наведених норм права не вбачається, що вказаний як спеціальний Закон суперечить нормам ЦК України щодо списання кредитодавцем (позикодавцем) неустойки (штрафу, пені), нарахованих у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення, а лише встановлює що таке списання відбувається також згідно п.6 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» за період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Посилання позивача на те, що Законом України «Про споживче кредитування» не заборонено застосування неустойки до кредитних договорів, що були укладені після 24.01.2024 не спростовують вказаних висновків суду, оскільки списання таких платежів кредитодавцем прямо встановлено в п.18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги АТ «А-БАНК» підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором кредиту №АВН0СТ155101747189718316 від 14.05.2025 у сумі 29047,60 грн, з яких: 22000,00 грн-заборгованість за тілом кредиту та 7047,60 грн- заборгованість за процентами.
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2394,35 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (29047,60х2422,40/29387,95).
Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-268, 273, 280-283, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором– задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»заборгованість за договором кредиту №АВН0СТ155101747189718316 від 14 травня 2025 року у сумі 29047(двадцять дев`ять тисяч сорок сім) гривень 60 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» сплачений судовий збір у сумі 2394 (дві тисячі триста дев`яносто чотири) гривні 35 коп.
Копію рішення направити учасникам справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» місце знаходження: 49074, вул.Батумська,11 м. Дніпро, Дніпропетровська область, код ЄДРПОУ 14360080, рахунок НОМЕР_1 , МФО 307770.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований:     АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Повне рішення суду складено 09 січня 2026 року.

Головуючий суддя: Тетяна ВАВРІЙЧУК