ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

09 лютого 2026 року	Справа №160/16604/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач), в якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення № 046150017522 від 06.05.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати з 29.04.2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу всі періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 25.05.1984 р., зокрема: з 01.09.1982 по 02.03.1984; з 17.05.1984 по 11.08.1986, з 29.08.1986 по 02.10.1987, з 15.10.1987 по 06.04.1993, з 04.10.1993 по 30.08.1996, з 18.11.2003 по 15.09.2004, з 03.09.2007 по 31.05.2016, з 01.06.2016 по 30.08.2024, з 07.09.2024 по 29.04.2025 (дату звернення за пенсією, так як позивач працює і по сьогодні); довідку № 25 від 02.04.2025 р. про підтвердження періодів роботи з 04.10.1993 р. по 30.08.1996 р., що дає право на призначення пенсії з 29.04.2025 року, тобто з дати звернення. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 29.04.2025 вона звернулася до відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії, долучивши відповідні підтверджуючі документи. Рішенням № 046150017522 від 06.05.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило у призначенні пенсії з причин відсутності необхідного страхового стажу. До страхового стажу не враховано періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 25.05.1984 р., оскільки відсутня печатка на титульній сторінці трудової книжки; довідку № 25 від 02.04.2025 р. про підтвердження періодів роботи з 04.10.1993 р. по 30.08.1996 р., оскільки ім`я не відповідає паспортним даним. Позивач категорично не погоджується з таким рішенням відповідача та вказує, що спірні періоди трудової діяльності належним чином підтверджуються трудовою книжкою. Зауваження органу пенсійного фонду на окремі недоліки, допущені при заповненні трудової книжки, безпідставні, оскільки обов`язок ведення трудових книжок покладається роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначення пенсії, у недоліках таких записів трудової книжки. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. З огляду на викладене, позивач наполягає, що має достатній страховий стаж для призначення пенсії, рішення відповідача № 046150017522 від 06.05.2025 є протиправним, тому просить його скасувати, а порушені права відновити у спосіб, що заявлений.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 160 КАС України, у зв`язку із чим позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позову.
Представником позивача адвокатом Страх В.О. усунуто недоліки, подано позовну заяву (уточнюючу).
Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву (уточнену) та відкрито провадження в адміністративній справі №160/16604/25, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ); розрахунок страхового стажу на дату звернення - 29.04.2025.
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд справи, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступного. Позивач звернулась із заявою про призначення пенсії. Рішенням від 06.05.2025 № 046150017522, винесеного за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю достатнього страхового стажу. Встановлено, що страховий стаж позивача становить 24 роки 03 місяці 19 днів, що недостатньо для призначення пенсії. Відповідно до статті 26 Закону 1058-ІV право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - 32 роки. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 від 25.05.1984, оскільки відсутня печатка на титульній сторінці трудовій книжці. Довідку від 02.04.2025 № 25 не можна брати до уваги, оскільки ім`я, зазначене у довідці, не відповідає паспортним даним. Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправдиві чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Для зарахування зазначених періодів навчання і роботи до страхового стажу позивачу необхідно надати уточнюючу (або архівну) довідку з місця роботи. За викладених обставин, відповідач вважає, що у спірних правовідносинах діяв в межах та спосіб, передбачений діючим законодавством. 
До відзиву долучено витяг з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 .
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористалася.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 08.08.2002 Центрально-міським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
29.04.2025 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. 
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.05.2025 №046150017522 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії.
Означене рішення обґрунтоване наступним.
Вік заявника - 60 років. Згідно наданих документів та враховуючи дані індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж особи складає 24 роки 3 місяці 19 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не враховано періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 від 25.05.1984, оскільки відсутня печатка на титульній сторінці трудової книжки. Довідку № 25 від 02.04.2025 про підтвердження періодів роботи з 04.10.19993 по 30.08.1996 не взято до уваги, оскільки ім`я не відповідає паспортним даним. В призначенні пенсії за віком згідно наданої заяви від 29.04.2025 відмовлено, оскільки відсутній страховий стаж 32 роки.
Відповідно до розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 046150017522 на дату звернення 29.04.2025 страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 3 місяці 19 днів, до якого зараховано наступні періоди: 
з 01.09.1982 по 02.03.1984 – навчання у вищих/середніх навчальних закладах – 1 рік 6 місяців 2 дні;
з 06.07.1989 по 05.07.1992 – догляд за дитиною до 3 років – 3 роки;
з 01.07.2002 по 31.12.2003 – 1 рік 6 місяців 0 днів;
з 01.01.2004 по 15.09.2004 – 0 років 9 місяців 0 днів;
з 01.09.2007 по 31.07.2024 – 16 років 11 місяців 0 днів;
з 02.08.2024 по 31.08.2024 – 0 років 1 місяць 0 днів;
з 07.09.2024 по 31.03.2025 – 0 років 6 місяців 17 днів.
Не погодившись з рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком, а також з не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.09.1982 по 02.03.1984; з 17.05.1984 по 11.08.1986, з 29.08.1986 по 02.10.1987, з 15.10.1987 по 06.04.1993, з 04.10.1993 по 30.08.1996, з 18.11.2003 по 15.09.2004, з 03.09.2007 по 31.05.2016, з 01.06.2016 по 30.08.2024, з 07.09.2024 по 29.04.2025, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин).
За змістом статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058-ІV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно зі статті 3 вказаного Закону право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: а) особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, гіг-спеціалісти, які залучені резидентами Дія Сіті за гіг-контрактами відповідно до Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. 
До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи; ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Відповідно до пунктом 23 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). 
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція неодноразово виснувалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач по досягненню 60 років звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 29.04.2025 про призначення пенсії за віком.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 06.05.2025 №046150017522, яким відмолено в призначення пенсії за віком з підстав відсутності на час звернення необхідного страхового стажу.
За розрахунком, наведеного в оспорюваному рішенні, тривалість страхового стажу станом на дату звернення (29.04.2025) становить 24 роки 3 місяці 19 днів.
У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.09.1982 по 02.03.1984; з 17.05.1984 по 11.08.1986, з 29.08.1986 по 02.10.1987, з 15.10.1987 по 06.04.1993, з 04.10.1993 по 30.08.1996, з 18.11.2003 по 15.09.2004, з 03.09.2007 по 31.05.2016, з 01.06.2016 по 30.08.2024, з 07.09.2024 по 29.04.2025.
Як слідує з розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 046150017522 на дату звернення 29.04.2025 страховий стаж позивача становить 24 роки 3 місяці 19 днів, до якого зараховано наступні періоди: з 01.09.1982 по 02.03.1984; з 06.07.1989 по 05.07.1992; з 01.07.2002 по 31.12.2003; з 01.01.2004 по 15.09.2004; з 01.09.2007 по 31.07.2024; з 02.08.2024 по 31.08.2024; з 07.09.2024 по 31.03.2025.
Отже, матеріалами справи підтверджено зарахування до страхового стажу позивача періодів її трудової діяльності з 01.09.1982 по 02.03.1984, з 06.07.1989 по 05.07.1992, з 18.11.2003 по 15.09.2004, з 03.09.2007 по 31.05.2016, з 01.06.2016 по 30.08.2024, з 07.09.2024 по 31.03.2025, тож спір між сторонами щодо вказаних періодів відсутній, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.
У постанові від 15.05.2024 у справі №160/14647/22 Верховний Суд виснував, що при вирішенні спору суд зобов`язаний надати оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду.
Відсутність порушеного права на час звернення до суду чи невідповідність обраного способу захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для відмови у задоволенні позову.
Щодо решти спірних періодів: з 17.05.1984 по 11.08.1986, з 29.08.1986 по 02.10.1987, з 15.10.1987 по 05.07.1989, з 06.07.1992 по 06.04.1993, з 04.10.1993 по 30.08.1996, 01.08.2024, з 01.04.2025 по 29.04.2025, суд зазначає наступне.
Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_5 від 25.05.1984, у вказані періоди працювала на наступних посадах та у таких підприємствах: 
- з 17.05.1984 по 11.08.1986 – швачкою в ательє «Аеропорт»;
- з 29.08.1986 по 02.10.1987 – нянею в дитячому саду завод №243 Цивільної авіації;
- з 15.10.1987 по 06.04.1993 – вихователем у дитячому саду №326;
- з 04.10.1993 по 30.08.1996 – вихователем у дитячому закладі №70;
-з 01.06.2016 по 30.08.2024 – вихователем у Комунальному дошкільному навчальному закладі «Ясла-садок» №199 Криворізької міської ради;
- з 07.09.2024 – сторожем в КЗДО (ясла-садок) №199 КМР.
Трудова книжка серії НОМЕР_5 від 25.05.1984 в частині вказаних спірних періодів оформлена у відповідності до вимог законодавства, записи містять дати та номери наказів про прийом на роботу, переведення та звільнення, підписи уповноважених працівників та печатки підприємств.
В якості підстави для відмови у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу відповідачем в оскаржуваному рішенні та у відзиві зазначено, що на титульній сторінці трудової книжки відсутній відтиск печатки.
Суд критично ставиться до означеної позиції відповідача, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок (заповнення титульної сторінки, внесення відповідних записів, в тому числі наказів про прийняття, переведення, звільнення та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноваженого ним органу).
Так, на момент заповнення трудової книжки позивача (1984) була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).
Відповідно до п.2.2 розділу 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. В трудову книжку вносяться: дані про робітника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.
Пунктом п. 2.3. розділу 2 Інструкції №162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні – в день звільнення і повинні повністю відповідати тесту наказу (розпорядження).
Згідно із п.2.11. розділу 2 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи печатка відділу кадрів), яким вперше заповнювалась трудова книжка.
Відповідно до пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
Аналогічні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки», за змістом пункту 4 якої відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З наведених норм права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, тож вказані відповідачем обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивачки конституційного права на соціальний захист в частині права на пенсію.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 30.09.2021 у справі №300/860/17 (адміністративне провадження № К/9901/2537/20).
Поряд з цим, суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Із титульної сторінки трудової книжки вбачається, що вона заповнена в 1984 році на ім`я « ОСОБА_1 », що цілком відповідає ПІБ позивача згідно з паспортом громадянина України, також містяться відомості щодо дати народження, підписи власника та особи, відповідальної за видачу трудової книжки.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості щодо періодів трудової діяльності позивача. Тому зазначені відповідачем недоліки, як-то відсутність печатки на титульній сторінці, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів трудової діяльності позивача згідно із трудовою книжкою до страхового стажу, що враховується у призначенні пенсії.
Суд звертає, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність заповнення титульної сторінки трудової книжки.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вибірково зараховуючи періоди роботи позивача згідно із трудовою книжкою до страхового стажу, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому з метою відновлення порушеного права суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача наступні періоди її роботи: з 17.05.1984 по 11.08.1986, з 29.08.1986 по 02.10.1987, з 15.10.1987 по 05.07.1989, з 06.07.1992 по 06.04.1993, з 04.10.1993 по 30.08.1996, 01.08.2024, з 01.04.2025 по 29.04.2025.
За змістом частин першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За таких обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії від 06.05.2025 № 046150017522 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати з 29.04.2025 пенсію за віком, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).
Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачем заяви позивача від 29.04.2025 про призначення пенсії у вигляді рішення №046150017522 від 06.05.2025, яке скасовано судом як протиправне.
При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність часткового (вибіркового) зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача згідно із трудовою книжкою та зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періодів її роботи: з 17.05.1984 по 11.08.1986, з 29.08.1986 по 02.10.1987, з 15.10.1987 по 05.07.1989, з 06.07.1992 по 06.04.1993, з 04.10.1993 по 30.08.1996, 01.08.2024, з 01.04.2025 по 29.04.2025.
На час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку страхового стажу позивача з урахуванням зобов`язальних вимог суду.
Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, враховуючи дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 29.04.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням зобов`язальних вимог суду та правової оцінки, наданої судом у рішенні, тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірності свого рішення у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат зі сплати судового збору в сумі 484,48грн.
Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) №046150017522 від 06.05.2025 про відмову в призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) наступні періоди її роботи: з 17.05.1984 по 11.08.1986, з 29.08.1986 по 02.10.1987, з 15.10.1987 по 05.07.1989, з 06.07.1992 по 06.04.1993, з 04.10.1993 по 30.08.1996, 01.08.2024, з 01.04.2025 по 29.04.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 29.04.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням зобов`язальних вимог суду та правової оцінки, наданої судом у рішенні
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова