ЄУН: 331/5589/23
Провадження №: 2/336/47/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя    30 січня 2026 року 
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,
при секретарі Гордейченко Р.Р.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особипідприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору підряду, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: 
1. Розірвати договір підряду № 67 від 27.05.2023 року на виконання робіт з ремонту та шумоізоляції стін, укладений між ним та ФОП ОСОБА_2 .. 
2. Стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 4 500,00 грн.
3. Стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 6 500,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.05.2023 року між ним (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Підрядник) було укладено договір підряду № 67 на виконання робіт: "Ремонт кімнати та шумоізоляція стін" у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до пункту 1.1 договору, на підставі «Кошториса» Підрядник зобов`язався за завданням Замовника виконати та здати в установлений строк роботи, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. Згідно пункту 1.2 договору, найменування робіт: «Ремонт кімнати та шумоізоляція стін» за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому пунктом 1.3 договору визначено, що склад, обсяги та вартість робіт визначаються відповідною кошторисною документацією: - попередній кошторис Додаток до Договору № 1 – «Кошторис» узгоджений Сторонами, а також перелік матеріалів необхідний для виконання робіт за побажанням Замовника. 
Загальна вартість робіт за п. 3.1 Договору була визначена у розмірі 38 500,00 грн. Строк виконання робіт, згідно з п. 2.1 Договору, складав не більше 30 календарних днів з моменту внесення 50% передоплати. 
Позивач стверджує, що сплатив повну вартість робіт, однак відповідач не виконав у повному обсязі свої зобов`язання, а саме: не завершив роботи з монтажу пластикової плівки на стелі, наклеювання шпалер та не встановив дві розетки. Крім того, позивач зазначає, що монтажником було пошкоджено гіпсокартон у стінах. Загальну матеріальну шкоду позивач оцінює у 4 500,00 грн. Також позивач вказує, що відповідач безпідставно вимагав додаткової оплати за роботи, які, на думку позивача, вже були включені до вартості договору, намагаючись збільшити загальну вартість до 60 000,00 грн.
Моральну шкоду в розмірі 6 500,00 грн позивач обґрунтовує психологічними стражданнями, пов`язаними з невиконанням робіт з шумоізоляції, яка була для нього важливою через постійний шум від сусідів. 
Представник відповідача надав письмові пояснення, в яких заперечив проти позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що: Склад, обсяги та вартість робіт, відповідно до п. 1.3 договору, визначаються кошторисною документацією, яку сторони не узгодили та не підписали. Відповідно, перелік робіт, на які посилається позивач, не був затверджений сторонами. Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого розміру матеріальної шкоди в 4 500,00 грн. Вказана у позові вартість робіт є "приблизною", що є неприпустимим для обґрунтування майнової вимоги. Відповідальність за завдання шкоди настає за наявності чотирьох складових: неправомірної поведінки, вини, наявності шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними. Позивачем не доведено жодного з цих елементів. Сума договору в розмірі 38 500,00 грн була приблизною, оскільки п. 3.2 договору передбачав можливість її зміни за згодою сторін. Після укладення договору позивач виявив бажання виконати додаткові роботи, які не входили в попередню домовленість, проте відмовився їх оплачувати, через що вони не були виконані. Позивачем не доведено факт повної оплати робіт. До матеріалів справи долучено лише платіжне доручення про перерахування 13 750 грн на рахунок ФОП ОСОБА_2 . Інші надані квитанції стосуються особистих фінансових операцій позивача (купівля валюти, видача готівки) і не є доказом оплати за договором підряду.
У судове засідання 30 січня 2026 року сторони не з`явилися. 
У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. 
Частиною 1 ст. 844 ЦК України передбачено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. 
Судом встановлено, що п. 1.3 піідписаного сторонами Договору підряду №67 від 27.05.2023 року прямо вказує, що склад, обсяги та вартість робіт визначаються відповідною кошторисною документацією (Додаток №1 «Кошторис»). 
Позивач у позовній заяві сам визнає, що кошторис, як обов`язковий додаток, був відсутній на момент укладання договору. 
Матеріали справи не містять підписаного сторонами кошторису чи будь-якого іншого додатку, який би чітко визначав перелік та вартість робіт. Наявний в кінці договору перелік робіт не містить підписів сторін, а отже, не може вважатися узгодженим та обов`язковим до виконання. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Позивач не надав суду доказів того, що роботи з встановлення пластикової плівки, наклеювання шпалер та монтажу розеток були узгоджені сторонами як частина предмету договору. 
Щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Обов`язок доведення наявності шкоди, її розміру та причинного зв`язку з діями відповідача покладається на позивача. 
Позивач, вимагаючи стягнення 4 500,00 грн, обґрунтовує цю суму "приблизною вартістю" робіт та додатковою сумою у 500 грн. 
Жодних доказів (актів огляду, висновків експертизи, чеків на придбання матеріалів для виправлення недоліків) на підтвердження розміру завданої шкоди суду надано не було.
Отже, ця вимога є недоведеною та необґрунтованою.
Також, суд критично ставиться до твердження позивача про повну оплату робіт на суму 38 500,00 грн. 
Належним доказом є лише платіжна інструкція на 13 750 грн. 
Інші квитанції не підтверджують проведення розрахунків саме з ФОП ОСОБА_2 за договором підряду № 67. 
В судових засіданнях була досліджена велика кількість фото, відео матеріалів, а також записів телефонних та особистих розмов між сторонами. 
Зазначені докази в цілому свідчать про те, що існували певні домовленості про виконання ремонтно-будівельних робіт між позивачем та ФОП ОСОБА_2 . Однак із зазначених доказів неможливо встановити домовленості стороні щодо жодних конкретних об`ємів робіт, строків їх виконання, вартості і т.і. 
Ці докази у сукупності мають характер протоколів про наміри, але конкретних домовленостей. 
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Тобто конкретні умови договору підряду мають бути встановлені письмовим договором, але не записами розмов або скріншотами листування. 
Крім того, суд звертає увагу на невірний спосіб захисту права, обраний позивачем.
Позивач одночасно просить розірвати договір та стягнути шкоду за його невиконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Наслідком розірвання договору є припинення його дії на майбутнє, а не відшкодування збитків у вигляді вартості невиконаних робіт. Позовні вимоги в цій частині є взаємовиключними. 
Вимога позивача про стягнення 4 500,00 грн не є документально підтвердженою та необґрунтованою. Позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження ані факту завдання шкоди, ані її розміру. Матеріали справи не містять висновків будівельно-технічної експертизи, актів огляду пошкоджень, дефектних актів, розрахунків вартості відновлювальних робіт чи будь-яких інших доказів, які б об`єктивно підтверджували вартість заявленої шкоди. Обґрунтування суми "приблизною вартістю" робіт є лише припущенням позивача та не може бути покладено в основу судового рішення. Отже, ця вимога є недоведеною. 
Вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від основних вимог. Оскільки судом не встановлено неправомірних дій чи вини з боку відповідача, підстави для стягнення моральної шкоди відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 509, 610, 837, 844, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особипідприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору підряду, стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Роз`яснити, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, що зазначена у вступній частині судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України. 
Суддя П.В. Зарютін