СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Харків Справа № 638/6073/23 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.
за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.
за участю представників сторін:
позивача – Ткаченко Ю.О.
відповідача – Ястребова Є.Б.
розглянувши апеляційну скаргу ФОП Калініченка О.І. (вх. 2710Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі № 638/6073/23 (повне рішення складено 25.11.2025 суддею Хотенцем П.В. у приміщенні господарського суду Харківської області)
за позовом ОСОБА_1 , м. Зміїв
до Фізичної особи - підприємця Калініченка Олега Ігоровича, м. Харків
про стягнення 410 107,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 , м. Зміїв звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача - Фізичної особи - підприємця Калініченко Олега Ігоровича, м. Харків, в якому просить стягнути з відповідача забезпечувальний платіж у розмірі 259500,00 грн, 3% річних за період з 01 березня 2022 року до 19 травня 2023 року у розмірі 9491,30 грн та суму інфляційного збільшення за період з 01 березня 2022 року до 19 травня 2023 року у розмірі 70035,96 грн. Просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця Калініченко Олега Ігоровича про стягнення забезпечувального платежу, інфляційних витрат та судового збору відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Юлії Олегівни задоволено частково; рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2024 року скасовано; провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця Калініченко Олега Ігоровича про стягнення забезпечувального платежу закрито; роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до компетенції суду господарської юрисдикції та що він має право протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 липня 2025 року передано справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця Калініченко Олега Ігоровича про стягнення забезпечувального платежу за встановленою юрисдикцією до господарського суду Харківської області.
Рішенням господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі № 638/6073/23 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Калініченка Олега Ігоровича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Погорілого Івана Володимировича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 259 500,00 грн забезпечувального платежу, 26 720,17 грн 3% річних за період з 09 грудня 2021 року до 19 травня 2023 року, 123 886,96 грн інфляційного збільшення за період з 09 грудня 2021 року до 19 травня 2023 року та 6 151,61 грн судового збору.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що:
- пунктом 2.1.2. договору передбачена умова сплати забезпечувального платежу у розмірі місячної орендної плати, що складає 136500,00 грн без ПДВ та платіж за перший місяць користування об`єктом оренди (за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2023 року), що складає 123000,00 грн без ПДВ, також в зазначеному пункті договору встановлено, що після закінчення договору оренди та виконання пункту 2.8. цього договору забезпечувальний платіж повертається орендарю ;
- орендарем на виконання пункту 2.1.2. договору був внесений забезпечувальний платіж у розмірі 259500,00 грн, що не заперечується Фізичною особою - підприємцем Калініченко Олегом Ігоровичем та підтверджується листом від нього, який датований 16 березня 2023 року. 
- відповідачем не було передано майно у користування позивачу до 01 березня 2022 року і Погорілий Іван Володимирович та Фізична особа - підприємець Калініченко Олег Ігорович Акт приймання-передачі майна не підписали, тобто, вимоги, передбачені пунктом 3.1. договору не виконані, отже, майно не було передано у користування орендарю, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 259500,00 грн забезпечувального платежу необхідно задовольнити;
- перевіривши розрахунки позивача, період нарахування позивачем заявлених до стягнення 26720,17 грн 3% річних та 123886,96 грн інфляційного збільшення, місцевий господарський суд дійшов висновку про його правильність та відповідність нормам законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягненню зазначених сум необхідно задовольнити.

ФОП Калініченко О.І. з рішенням господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі № 638/6073/23 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, просить покласти на позивача.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що:
- вказуючи на непідписання акту приймання-передачі майна у строк визначений Договором (п. 3.1. Договору), суд першої інстанції не дослідив та не з`ясував, яким чином така обставина пов`язана з неправомірними діями Відповідача як орендодавця, а не з діями самого Позивача як орендаря за договором, який сам зазначив, що на початку повномасштабного вторгнення він виїхав за межі України та більше не мав можливості повернутись;
- отже, висновки суду першої інстанції щодо порушення Відповідачем обов`язків орендодавця за Договором та невиконання ним вимоги п. 3.1. Договору є передчасними та такими, що не ґрунтуються на повному та всебічному з`ясуванні істотних обставин справи в їх сукупності;
- суд першої інстанції не звернув уваги, що вимога Позивача про повернення забезпечувального платежу за договором була направлена Відповідачу лише 10 квітня 2023 року, тобто майже через рік після визначеної п.3.1. договору дати передання орендованого майна - 01 березня 2022 року;
- суд першої інстанції допустив істотне порушення норм процесуального права, оскільки взагалі не надав оцінки поясненням Відповідача щодо фактичного користування Позивачем орендованим майном, попри те, що такі пояснення неодноразово надавалися у ході розгляду справи та прямо стосувалися предмета доказування;
- з матеріалів справи вбачається, що на початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації Позивач виїхав за межі України та не мав фізичної можливості бути присутнім для підписання акта приймання-передачі майна. При цьому, Позивач не вжив жодних заходів для дистанційного оформлення такого акта, не ініціював альтернативного порядку передання майна та не звертався до Відповідача з відповідними пропозиціями чи вимогами, отже, відсутність підписаного акта приймання-передачі за наведених обставин не може бути поставлена у вину Відповідачу як орендодавцю.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Калініченка О.І. (вх. 2710Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі № 638/6073/23.
Встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення даної ухвали.

12.01.2026 від Погорілого І.В. (який 22.12.2025 отримав до електронного кабінету ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2025) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Також позивач просить понови ти строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу, посилаючись на поважність причин пропуску такого строку: представник позивача – адвокат Ткаченко Юлія Олегівна з 05 січня 2026 року перебувала у стані тимчасової непрацездатності, а саме у стані після хірургічного втручання, що потребувало амбулаторного реабілітаційного режиму з дозованим навантаженням на праву нижню кінцівку упродовж 2 тижнів. На підтвердження вказаної обставини позивачем надано довідку-випискою з історії хвороби стаціонарно хворого від 06.01.2026 року.
Колегія суддів розглянувши зазначене клопотання дійшла висновку про його часткове задоволення та продовження позивачу строку на подання відзиву, зважаючи на таке.
Як вже зазначалося, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 було встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення даної ухвали.
Позивач зазначену ухвалу отримав в електронний кабінет через систему «Електронний суд» 22.12.2025, отже останнім днем строку для подання ним відзиву було 06.01.2026 включно. Відзив на апеляційну скаргу поданий позивачем 12.01.2026, тобто з пропуском встановленого судом строку на його подання на 6 календарних днів.
Відповідно до статті 113 ГПК України встановлено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені,- встановлюються судом. 
Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. 
Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким гарантується кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції") від 16.12.1992 року).
Зважаючи поважність причини пропуску позивачем процесуального строку - перебування на лікуванні та реабілітації після хірургічної операції та незначний період пропуску строку – 6 днів та з метою недопущення надмірного формалізму при забезпеченні сторонам доступу до суду, колегія суддів дійшла висновку про продовження позивачу строку на подання відзиву до 12.01.2026
Свої заперечення позивач обґрунтовує тим, що :
- згідно з пунктом 3.1 Договору передання об`єкта оренди у користування Орендарю мало бути здійснено до 01 березня 2022 року та виключно шляхом підписання сторонами Акта приймання-передачі, який є невід`ємною частиною Договору, проте приймання-передачі сторонами не підписувався та майно у користування Позивачу передане не було
- сам факт перебування у приміщенні окремих речей позивача не є користуванням об`єктом оренди відповідно до статті 759 та статті 795 ЦК України, оскільки приміщення не було введено в експлуатацію, в ньому не здійснювалась господарська діяльність. Твердження апелянта про відсутність заперечень з боку Позивача є маніпулятивними, оскільки Позивач не визнавав факту користування ні у позові, ні в інших процесуальних документах;
- згідно з пунктом 3.1. Договору орендоване майно передається орендареві у користування у строк до 01.03.2022 року та оформлюється Актом приймання - передачі, що підписується Сторонами та є невід`ємною частиною цього Договору, згідно додатка 1., аналогічна норма міститься у ст. 795 Цивільного кодексу України, відповідно до якої передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору і з цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.
- а отже, передання майна без підписаного акту є юридично неможливим, у зв`язку з чим строк оренди не розпочався та обов`язки орендаря щодо сплати орендної плати та комунальних платежів не виникли, адже забезпечувальний платіж не набув забезпечувальної функції.; 
- жодних належних доказів користування орендованим майном позивачем немає, відповідач сам у своєму відзиві на позовну заяву неодноразово зазначав про ремонтні роботи в приміщенні, що виключає для позивача можливість користуватися зазначеними приміщеннями ;
- матеріали справи не містять жодного розрахунку обов`язкових платежів та витрат, пов`язаних з утриманням і експлуатацією об`єкта оренди, які, за твердженням апелянта, підлягали покриттю за рахунок забезпечувального платежу і відповідачем не надано ані розрахунку сум таких платежів, ані документів, що підтверджують їх нарахування.
В судове засідання 27.01.2026 з`явився представник відповідача, який підтримав апеляційну скаргу та представник позивача, який заперечував проти апеляційної скарги відповідача з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено місцевим господарським судом, 09 грудня 2021 року між Погорілим Іваном Володимировичем (позивачем, орендарем) та Фізичною особою - підприємцем Калініченко Олегом Ігоровичем (відповідачем, орендодавцем) був укладениий договір оренди № 1/09.12 (далі Договір).
Відповідно до пункту 1.1. Договору за цим договором орендодавець зобов`язується передати орендареві в тимчасове платне користування нерухоме майно, а саме будівля літ. "А-2", що розташована за адресою: м. Харків, вул. Шатилівська, 12-А, загальною площею 427,3 кв.м.
Згідно пункту 1.4. Договору цільове призначення орендованого майна - використання з метою здійснення господарської діяльності.
Відповідно до пункту 2.1 Договору сума орендної плати в місяць за період з 01 березня 2022 року по 01 вересня 2022 року за орендоване майно становить 123000,00 грн без ПДВ.
Пунктом 2.1.2. договору передбачена умова сплати забезпечувального платежу у розмірі місячної орендної плати, що складає 136500,00 грн без ПДВ та платіж за перший місяць користування об`єктом оренди (за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2023 року), що складає 123000,00 грн без ПДВ. Після закінчення договору оренди та виконання пункту 2.8. цього договору, забезпечувальний платіж повертається орендарю.
Матеріали справи свідчать про те, що орендарем на виконання пункту 2.1.2. договору був внесений забезпечувальний платіж у розмірі 259500,00 грн, що не заперечується Фізичною особою - підприємцем Калініченко Олегом Ігоровичем та підтверджується листом від нього, який датований 16 березня 2023 року. Згідно пункту 2.8. договору плата за водопостачання, енергопостачання, теплопостачання, каналізацію, інші побутові та комунальні послуги, пов`язані з об`єктом оренди, послуги по прибиранню загального користування та прилеглих територій, сантехнічне обслуговування приміщень загального користування та тому подібне, а також на охорону об`єкту оренди та будинку, в якому він знаходиться в орендну плату не входе, та сплачується орендарем.
Відповідно до пункту 3.1. договору орендоване майно передається орендареві у користування у строк до 01 березня 2022 року та оформлюється Актом приймання -передачі, що підписується Сторонами та є невід`ємною частиною цього договору, згідно додатка 1.
Частиною 1 статті 795 встановлено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.
Згідно підпункту 4.4.1. пункту 4.1. договору орендодавець зобов`язаний передати у володіння та користування орендарю зазначене у цьому договорі майно та підписати акт приймання - передачі майна.
Проте, з матеріалів справи вбачається, що сторони Акт приймання-передачі майна не складав, тобто вимоги, передбачені пунктом 3.1., договору не виконані.
Отже, як вказує позивач, майно не було передано у користування орендарю.
З метою досудового врегулювання спору представником Погорілого Івана Володимировича було направлено вимогу про повернення грошових коштів від 10 квітня 2023 року, в якій вимагалось від Фізичної особи - підприємця Калініченко Олега Ігоровича повернути грошові кошти протягом семи днів з моменту отримання вимоги. Проте, відповідач не отримав вищевказану вимогу.
Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся із позовом у даній справі про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 410107,13 грн, з яких: 259500,00 грн забезпечувальний платіж, 26 720,17 грн 3% річних за період з 09 грудня 2021 року по 19 травня 2023 року та 123886,96 грн інфляційне збільшення за період з 09 грудня 2021 року по 19 травня 2023 року.
Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Згідно з частиною 1 статті 795 передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. 
З матеріалів справи вбачається, що сторонами акт приймання-передачі орендованого по Договору майна не складався та не підписувався, тобто Договір не виконувався і майно не було передано у користування Орендарю (позивачу).
Згідно частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання, тому відсутність коштів у державного підприємства не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку своєчасного виконання зобов`язання.
Зважаючи на те, що майно за Договором оренди відповідачем за актом приймання-передачі в порядку пункту 3.1. договору та частини 1 статті 795 Цивільного кодексу України передано не було, то строк оренди не розпочався та обов`язки Орендаря (Позивача) щодо сплати орендної плати та комунальних платежів не виникли.
Отже, оскільки Договір не виконувався, то забезпечувальний платіж не набув забезпечувальної функції і відсутні підстави для його знаходження у відповідача.
Апелянт в апеляційній скарзі зазначив, що, вказуючи на непідписання акту приймання-передачі майна у строк визначений Договором (п. 3.1. Договору), суд першої інстанції не дослідив та не з`ясував, яким чином така обставина пов`язана з неправомірними діями відповідача як орендодавця, а не з діями самого Позивача як орендаря за договором, який сам зазначив, що на початку повномасштабного вторгнення він виїхав за межі України та більше не мав можливості повернутись.
Однак колегія суддів вважає такі твердження апелянта необґрунтованими, оскільки і договором (пункт 3.1 договору) і частиною 1 статті 795 Цивільного кодексу України передбачено, що єдиним документом, яким оформлюється юридичний факт передачі майна в оренду, є акт приймання- передачі, при чому у вищенаведеній нормі Цивільного кодексу України початок оренди юридично обумовлюється саме підписанням сторонами акту приймання-передачі майна. 
Згідно з пунктом 3.1 Договору передання об`єкта оренди у користування Орендарю мало бути здійснено до 01 березня 2022 року та виключно шляхом підписання сторонами Акта приймання-передачі, який є невід`ємною частиною Договору. Проте такий акт сторонами взагалі не складався , а тому строк оренди не розпочався і Договір не виконувався сторонами.
Слід зазначити, що відповідно до пункту 1.4 Договору цільове призначення орендованого майна – використання приміщення з метою здійснення господарської діяльності .
Отже саме здійснення господарської діяльності в орендованому приміщенні є його використанням, тоді як сам по собі перебування у приміщенні окремих речей позивача не є користуванням об`єктом оренди відповідно до статті 759 та статті 795 ЦК України. Проте матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем в орендованому приміщенні жодної господарської діяльності. 
Водночас, посилання апелянта про відсутність заперечень з боку позивача проти стверджуваного відповідачем факту здійснення орендарем користування орендованим є необґрунтованим, оскільки позивач не визнавав факту такого користування ані у позові, ні в інших процесуальних документах у зазначеній справі.
Поряд з цим, сам відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на факт того, що в орендованому приміщенні ним за домовленістю із позивачем провадились оздоблювальні роботи до лютого 2022 року , що виключає можливість для позивача використовувати зазначене приміщення протягом здійснення відповідачем оздоблювальних робіт. Також відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що протягом лютого 2022 року позивачем в орендоване приміщення лише було завезено певне майно. 
Вказані обставини поряд з обставиною непідписання акту приймання-передачі орендованого майна свідчать про те, що Договір сторонами не виконувався.
Виходячи зі змісту пункту 2.1.2 Договору, забезпечувальний платіж виконував лише функцію забезпечення виконання позивачем умов договору, а оскільки Договір в розрізі взаємних прав та обов`язків сторін ними не виконувався, то відсутні підстави для перебування забезпечувального платежу у відповідача.
Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 259500,00 грн забезпечувального платежу.
Також позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 26720,17 грн 3% річних за період з 09 грудня 2021 року до 19 травня 2023 року та 123886,96 грн інфляційного збільшення за період з 09 грудня 2021 року до 19 травня 2023 року.
Згідно зы статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів, здійснивши перевірку здійсненого позивачем розрахунку 3% та інфляційних втрат, погоджується із висновком місцевого господарського суду про його арифметичну правильність та документальну і нормативну обґрунтованість та наявність у зв`язку з цим достатніх підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 26720,17 грн 3% річних за період з 09 грудня 2021 року до 19 травня 2023 року та 123886,96 грн інфляційного збільшення за період з 09 грудня 2021 року до 19 травня 2023 року.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на неї. 
Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, относимість, достовірність та імовірність.
Так, відповідно до статі 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування. 
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Як вказано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та достатньо вірогідними доказами обставини, які складають підстави позову, а тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, у зв`язку з чим підстави для скасування чи зміни вказаного рішення відсутні.
Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ФОП Калініченка О.І. (вх. 2710Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі № 638/6073/23 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі № 638/6073/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 06.02.2026.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя І.А. Шутенко