ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

26 січня 2026 року	Справа №160/28095/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся через систему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2023 р. по 2024 р. (28 днів), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.10.2024 року за кодом економічної класифікації видатків 2112 "Грошове забезпечення військовослужбовців";
- зобов`язати відповідача виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні (28 днів) додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2023 р. по 2024 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.10.2024 року за кодом економічної класифікації видатків 2112 "Грошове забезпечення військовослужбовців".
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що він проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які знаходились на фінансовому забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наказом від 15.10.2024 року №289 його було звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення. Відповідно до пунктів 3, 5, 6, розділу ХХХІ наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення
військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" та військова частина, яка здійснює звільнення військовослужбовця зобов?язана при звільненні виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Так, 20.08.2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 було отримано лист з відомостями про нараховане та виплачене грошове забезпечення. З отриманих відомостей йому стало відомо, що відповідачем-1 при звільненні протиправно не було проведено з ним усі необхідні розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року №3551-XII, за період з 2023 р. по 2024 р. Вказане й стало підставою для звернення до суду з позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою суду від 12.12.2025 року залучено до участі у цій справі в якості відповідача-2 - ІНФОРМАЦІЯ_6 , в якості відповідача-3 - ІНФОРМАЦІЯ_7 .
На виконання вимог ухвали суду 16.01.2026 року до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до ст.16-2 Закону України "Про відпустки" учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", мають право на додаткову оплачувану відпустку. При цьому, додаткова відпустка учасника бойових дій не належить до щорічних відпусток. Відповідно до пунктів 17, 18 та пункту 19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період під час дії воєнного стану надання військовослужбовцям відпусток припиняється, крім: відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв?язку з вагітністю та пологами, відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, одному з них за їх рішенням) відпустки у зв?язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії. В 2023 р. та в 2024 р. позивачеві не надавалася додаткова відпустка як учаснику бойових дій, а тому відповідно він не має право на грошову компенсацію додаткової відпустки. Враховуючи викладене, відповідач-1 просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Відповідачу-2 позов та зазначена ухвала суду доставлені до його електронного кабінету 29 грудня 2025 року, що підтверджується відповідною довідкою наявною в матеріалах справи. Але відзиву на позовну заяву, відповідач-2 до теперішнього часу на адресу суду не надіслав.
Відповідачу-3 позов та зазначена ухвала суду доставлені до його електронного кабінету 29 грудня 2025 року, що підтверджується відповідною довідкою наявною в матеріалах справи. Але відзиву на позовну заяву, відповідач-3 до теперішнього часу на адресу суду також не надіслав.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно із посвідчення серії УБД від 05.10.2023 року є учасником бойових дій.
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) №289 від 15.10.2024 року старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця відділення взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , звільненого з військової служби у запас наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_8 " (по особовому складу) від 14.10.2024 р. №103-РС за підпунктом "г" пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини, якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу: у зв?язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я), наказано вважати таким, що справи та посаду здав.
З 15.10.2024 року виключено зі списків особового складу Металургійно-Довгинцівського об?єднаного районного територіального центру комплектування та ІНФОРМАЦІЯ_9 та всіх видів забезпечення. Знято з продовольчого забезпечення з 16.10.2024 року. Направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_10 . Вислуга років у Збройних Силах України станом на 15.10.2024 року становить: календарна 23 роки 15 днів, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів, загальна 23 роки 15 днів. Виплатити надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% місячного грошового забезпечення за період з 01 по 15 жовтня 2024 року, премію у розмірі 535% за період з 01 по 15 жовтня 2024 року. Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана. Щорічна основна відпустка за 2023 рік використана у кількості 25 діб. Щорічна основна відпустка за 2024 рік не використана. Виплачено грошову компенсацію за 91 (дев`яносто одну) добу невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 р. (37 діб), 2023 р. (20 діб) та 2024 р. (34 доби) відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України від 07.06.2018 р. №260. Грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення отримав. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. №260, не виплачувалась. Виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 31 місяць військової служби. Постійним житлом від Міністерства оборони України не забезпечувався. Підстава: витяг із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 (по особовому складу) від 14.10.2024 року №103-РС, постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 20.09.2024 р. у справі №160/12928/24, витяг із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 (по стройовій частині) від 26.06.2024 року №163, рапорт старшого солдата ОСОБА_1 , припис від 15.10.2024 року, обхідний лист військовослужбовця.
До листа від 10.06.2025 року відповідачем-1 на запит позивача від 07.05.2025 року долучено довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення, розрахунок індексації грошового забезпечення, картки особового рахунку.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд доходить наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).
Статтею 1 Закону №2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців (частина перша статті 9 Закону №2011-ХІІ).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 р. № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно із статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до п.8 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, а саме: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абзац 1 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ).
Згідно із абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Пунктами 17-19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
У свою чергу абзацом 3 підпункту 3 пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008, встановлено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію надання військовослужбовцям відпусток здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Отже, з настанням особливого періоду законом було визначено та обмежено види відпусток, які можуть надаватися військовослужбовцям в особливий період, серед яких додаткова відпустка як учаснику бойових дій.
При цьому, суд зазначає, що визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про оборону України".
Так, статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону України "Про оборону України" визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки виникли в особливий період.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ припиняється.
Слід зазначити, що норми Закону №2011-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Аналогічне застосування норм права здійснено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді зразкової справи №620/4218/18 (Пз/9901/4/19) (провадження №11-550заі19) у постанові від 16.05.2019 року, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року.
Законом №2011-ХІІ не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Тобто, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року №3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону №504/96-ВР.
Крім того, приписами пункту 3 розділу XXXІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, встановлено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, послужному в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Таким чином, на час прийняття наказу від 15.10.2024 року про виключенння зі списків особового складу Металургійно-Довгинцівського об?єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та всіх видів забезпечення, саме відповідачем-3 протиправно не проведено усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2023 р. по 2024 р.
Із матеріалів справи слідує, що позивач з 2023 року є учасником бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення наявного в матеріалах справи.
Також судом встановлено та відповідачем-1 не заперечується та обставина, що позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткову відпустку у 2023 - 2024 роки під час проходження військової служби, а отже, набув право на отримання грошової компенсації за такі дні невикористаної відпустки, у зв`язку із звільненням зі служби.
Суд вкотре наголошує на тому, що відповідач-3 був зобов`язаний провести повний розрахунок з позивачем на час виключення його зі списків особового складу. 
Натомість відповідач-3 протиправно не здійснив нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2023 р. - 2024 р., внаслідок чого виник спір.
Між тим, відсутні підстави для виплати позивачу додаткової винагороди за кодом економічної класифікації видатків 2112 "Грошове забезпечення військовослужбовців", оскільки ці обставини не входили до предмета доказування та фактично стосуються порядку виконання рішення суду, тоді як спір виник із приводу нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2023 р., 2024 р.
Тобто, у задоволенні решти позовної заяви позивачу слід відмовити.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити частково позовну заяву з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" з відповідача судові витрати, відповідно до ст.139 КАС України, не стягуються.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2023 р., 2024 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 р., 2024 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
У задоволенні решти позовної заяви - відмовити.
Судовий збір не стягується.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма