Справа № 303/6627/25

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2025                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Кунак Н. О., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/733/25, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2025. 
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього з урахуванням ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн 60 коп. на користь держави.
       З протоколу про адміністративне правопорушення серій ЕПР 1 № 434055 від 25.08.2025 та постанови судді від 15.10.2025 вбачається, що 25.08.2025 о 19 год 51 хв в м. Мукачеві, вул. Климента Тімірязєва, 75, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням приладу «Drager 6820» під час безперервної відеофіксації. Результат позитивний 2,15 %, чим самим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
       Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР 1 № 434046 від 25.08.2025 та постанови судді від 15.10.2025 вбачається, що 25.08.2025 о 19 год 36 хв в м. Мукачеві по вул. Михайла Данканича (Климента Тімірязєва), 75, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Opel» державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався із керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на паркан будинку № 75, що в м. Мукачеві по вул. Тімірязєва. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Чим самим ОСОБА_1 , порушив вимоги п.2.3 «б». Правил дорожнього руху України. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень визнає та не оспорює, просить постанову судді від 15.10.2025 змінити в частині накладення адміністративного стягнення, а саме не застосовувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. Вважає, що обставиною, яка пом`якшує відповідальність за вчинення адміністративного 
-2-
правопорушення є його щире каяття. Обставин, що обтяжують відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, судом не встановлено. Матеріальна шкода, яка завдана внаслідок ДТП, відповідно до розписки потерпілого, відшкодована. Також, на утриманні у нього перебуває неповнолітня дитина, яку він виховує самостійно. Крім того, він є учасником бойових дій, в результаті яких отримав складні травми, що підтверджується відповідними довідками, долученими до матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Просить надати оцінку вищенаведеним обставинам, визнати їх такими, що пом`якшують відповідальність особи правопорушника, та, виходячи з принципу індивідуалізації покарання та за аналогією ст. 69 КК України, не призначати йому покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та потерпілий ОСОБА_3 на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останні судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_3 , що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 269 КУпАП. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Кунак Н. О., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не піддягає задоволенню з таких підстав. 
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
       Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені п. 2.3 «б», 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративних правопорушень, що ОСОБА_1 не оспорюються, а тому апеляційним судом з огляду на приписи ч. 7 ст. 294 КУпАП не перевіряється. 
-3-
       Перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо можливості застосування адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд зазначає про таке.
       Статтею 25 КУпАП передбачено, що позбавлення права керування транспортними засобами можуть застосовуватися як основні, так і додаткові адміністративні стягнення.
       За одне адміністративне правопорушення може бути накладено основне або основне і додаткове стягнення.
       Санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає накладення на водіїв штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та не містить альтернатив щодо застосування адміністративного стягнення.
       Тому, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП встановлено основне і додаткове стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33, 36 КУпАП, зокрема, характеру вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке є хоч суворим, однак безальтернативним видом стягнення.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_1 , відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням всіх позитивних даних про його особу, не вбачається.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

-4-

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і жодних клопотань з цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 

                                        П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2025 щодо нього, - без змін. 
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя