Справа№464/8523/25 
пр.№ 3/464/189/26 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Шашуріна Г.О., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої  ОСОБА_2 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно: 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

за ч.1 ст.173-2 КУпАП,
 
у с т а н о в и л а:

 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 479832, складений 17 листопада 2025 року інспектором сектору протидії домашньому насильству ВП ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області, 17 листопада 2025 року близько 17:00 год за адресою: м. Львів, вул. Угорська, 12 (кафе «Shoco») гр. ОСОБА_1 вчинив відносно гр. ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: чинив моральний тиск, словесно ображав у присутності їхньої малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим, зі слів потерпілої, завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілій.
 
Під час розгляду справи ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення заперечив, надав пояснення, що є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 . Із матір`ю дитини ОСОБА_2 ніколи не був одружений та не перебував у фактичних шлюбних відносинах. Регулярною причиною непорозумінь із потерпілою є перешкоджання з її боку у побаченнях та участі у вихованні доньки. Жодного домашнього насильства відносно потерпілої не вчиняв. 17 листопада 2025 року він мав зустріч із дитиною, в цей день була присутня ОСОБА_5 . Вони пішли до його автомобіля. Коли він відкрив автомобіль, ОСОБА_6 хотіла залізти на заднє сидіння щоб забрати іграшки, ОСОБА_5 різко потягнула дитину за руку та заборонила сідати в салон, на що він зробив потерпілій зауваження з приводу неприпустимості такої поведінки щодо дитини, при цьому додатково наголосив на неправомірності дій її батьків, які намагаються привчати дитину до відвідування псевдо релігійної секти, проти чого він категорично заперечує. Жодних образ чи нецензурних висловлювань під час спілкування він не допускав.
 
Потерпіла надала пояснення, що 17 листопада 2025 року вони ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ) зустрілися поблизу кафе «Shoco», що за адресою: м. Львів, вул. Угорська, 12, згідно із встановленим графіком Сихівської районної адміністрації ЛМР. Під час зустрічі ОСОБА_1 почав її словесно ображати у присутності дитини. Підтвердила, що із ОСОБА_1 є тривалі неприязні відносини, намагається з останнім не спілкуватись, оскільки останній чинить на неї психологічний тиск та словесно ображає.
 
Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суддя дійшла наступного висновку.
 
Як регламентовано ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.
У ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Установлений факт сварок і непорозумінь свідчить про наявність конфлікту та не підтверджує факту вчинення домашнього насильства (постанова Верховного Суду від 30 січня 2020 року за № 545/744/19).
Суд зазначає, що для того, щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Під конфліктом розуміється зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперерахованих ознак. Ескалація конфлікту може привести до насильства, та не обов`язково завжди приводить.
Натомість, насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством.
При розгляді справи у суді  ОСОБА_1  заперечив факт учинення ним домашнього насильства відносно матері своєї дитини, усе зводиться до їх тривалих неприязних відносин з приводу виховання та спілкування з донькою ОСОБА_8 . 
Надаючи оцінку показанням свідка ОСОБА_9 (няні  ОСОБА_4 ), яка ствердила, що ОСОБА_1 постійно висловлює образливі твердження у сторону  ОСОБА_2 , у присутності їх дитини та ОСОБА_10 , яка (з її слів була очевидцем конфлікту) суд зазначає наступне. 
Як викладено у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.
Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_9 , оскільки така не була безпосередньо присутня на місці події та інформація їй була подана зі слів потерпілої по телефону, остання перебуває у трудових відносинах з потерпілою, відповідно є від неї залежна.
Свідок ОСОБА_10 не навела суду жодного конкретного факту, що б стосувалося вчинення домашнього насильства. Так вона зазначила, що вигулюючи собаку вона бачила конфлікт між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , проте її пояснення є неконкретними та поверхневими, зводяться виключно до ймовірності та припущення, на чому не може ґрунтуватися доказування. 

З огляду на законодавчі положення, релевантну судову практику та фактичні обставини справи, судом з`ясовано факт відсутності порозумінь між особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілою. Наявність сварок між ними на ґрунті вихованні дитини свідчить про неприязні особисті відносини, однак не підтверджує факту вчинення саме психологічного домашнього насильства. 
Психологічне насильство - це систематична поведінка (образи, погрози, маніпуляції, контроль, ізоляція), спрямована на заподіяння емоційної шкоди, залякування або порушення благополуччя людини. Це не поодинока сварка, а патерн дій, що викликає страх, тривогу, втрату впевненості та може призвести до психічних розладів. Чого в даному випадку суду доведено не було.
Водночас розгляд справи проводиться в межах фактичних обставин правопорушення, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, та не може вийти за його межі, у зв`язку із чим інші конфліктні ситуації, про що стверджує потерпіла, не є предметом дослідження у цій справі. 
Бажання потерпілої притягнути  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за відсутності відповідних підстав не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. 
Об`єктивних доказів, передбачених ст.251 КУпАП, які б містили інформацію щодо вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства 17 листопада 2025 року до протоколу про адміністративне правопорушення не надано. Суд самостійно збирати докази не має права, обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч.2 ст.251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, а також відсутність переконливих доказів вини, суддя дійшла висновку про недоведеність порушення  ОСОБА_1  вчинення домашнього насильства, що б стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності. 
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Отже справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.247, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1  за ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Галина ШАШУРІНА