П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/2907/24	

Головуючий І інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення суду - 03.03.2025р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
01.04.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Миколаївській області та ГУ ПФУ у Київській області, в якому просила суд:
- визнати неправомірними дії ГУ ПФУ у Київській області стосовно відмови їй у призначенні грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних розмірів призначеної пенсії та скасувати рішення від 13.02.2024р. №143050004652;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївської області провести нарахування та виплату їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до вимог п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в лютому 2024р. звернулася до відповідача із заявою про призначення та виплати їй грошової допомоги, на яку остання має право згідно з п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Далі, ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком відповідно до ст.26 вказаного Закону, проте грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення позивачу не призначено та не виплачено. За твердженням позивача, ГУ ПФУ в Миколаївської області протиправно не було призначено їй спірну допомогу у зв`язку із відсутністю спеціального стажу роботи, що, власне, і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Представники відповідачів надали до суду першої інстанції письмові відзиви, в якому позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року (ухвалене в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Київській області від 13.02.2024р. №143050004652 про відмову в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних розмірів призначеної пенсії. Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1211,20 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ГУ ПФУ в Миколаївській області 01.04.2025р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.03.2025р. та прийняти нове, про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Миколаївській області та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
12.05.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для їх задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - ОСОБА_1 з листопада 2023р. перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
06.02.2024р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
13.02.2024р. ГУ ПФУ у Київській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та було прийнято рішення №143050004652 про відмову в призначенні грошової допомоги у відповідності до п.7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Підставою для відмови Відповідачем було визначено те, що за записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.10.1983р., яка міститься у матеріалах ЕПС, з 21.01.1997р. по 30.09.2006р. медико-санітарна частина №137 не підпорядковувалась Міністерству охорони здоров`я, а перебувала в підпорядкуванні системи управління Держкоматому України. 
Також, у вказаному рішенні було зазначено й про те, що підприємства Держкоматому України не включені у «Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909).
Крім того, пенсійний орган вважає, що за долученими позивачкою до свого звернення документами не прослідковується підпорядкування здоров-пункту «Гидроспецстрой» медико-санітарній частині (МСЧ-137) Третього головного управління МОЗ СРСР (нині - КНП «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» Южноукраїнської міської ради), а тому позивачу необхідно надати ще уточнювальну довідку про період її роботи з 18.09.1986р. по 10.02.1988р. в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Також пенсійний орган у своєму рішенні зазначив, що станом на дату звернення стаж па посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п.«е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить повних 18 років, що є недостатнім для призначення грошової допомоги. 
Не погоджуючись із зазначеними діями та рішенням відповідачів, позивач звернулася до суду із даним позовом. 
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, неправомірності спірної бездіяльності та рішення відповідача.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються та не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел регламентовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.
Частиною 3 ст.4 цього Закону передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
За приписами п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п.п.«е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення. 
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Судова колегія звертає увагу, що невиплата грошової допомоги позивачу зумовлена тим, що за записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення: 04.10.1983р.), у період з 21.01.1997р. по 30.09.2006р. медико-санітарна частина №137 не підпорядковувалася Міністерству охорони здоров`я, а перебувала в підпорядкуванні системи управління Держкоматому України. Так, підприємства Держкоматому України не включені у «Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909).
Окрім того, відповідач вказав, що за долученими позивачем документами не прослідковується підпорядкування здоровпункту «Гидроспецстрой» медико-санітарній частині (МСЧ-137) Третього головного управління МОЗ СРСР (КНП «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» Южноукраїнської міської ради), а тому позивачу необхідно надати уточнювальну довідку про період її роботи з 18.09.1986р. по 10.02.1988р. в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Пунктом «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Умови ж обчислення страхового стажу, який дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, та механізм її виплати, врегульовані «Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1191).
Абзацом 2 п.2 вказаного Порядку передбачено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (затв. постановою КМУ від 04.11.1993р. №909).
Як передбачено у п.5 Порядку №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011р. призначається пенсія за віком у відповідності до Закону №1058-ІV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п.п. «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі ст.ст.27 і 28 Закону №1058-IV станом на день її призначення (п.6 Порядку №1191).
Відповідно до п.7 цього ж Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами ПФУ одноразово у розмірі 10 (десяти) місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
У контексті обставин даної справи системний та цільовий способи тлумачення вказаних норм дають судовій колегії підстави дійти висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних (визначених законодавством) посадах й виходу на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
До того ж, аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2019р. у справі №462/5636/16-а та від 19.03.2019р. у справі №466/5637/17.
Надаючи оцінку доводам ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо відсутності у ОСОБА_1 такої обов`язкової умови, як наявність необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законом посадах, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України, норми якої кореспондуються зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
Вказаним нормам відповідає також п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.
Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки та відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або ж за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій чи їх правонаступників. Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.
Як уже було встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивача працювала в закладах охорони здоров`я на наступних посадах:
- в Ульянівській центральній районній лікарні - медичною сестрою інфекційного відділення у період з 05.04.1983р. по 01.08.1983р.;
- в Журавлинській ФАП Журавлинської сільської ради Голованівського району кіровоградської області - фельдшером у період з 21.12.1983р. по 10.07.1985р.;
- в «Медико-санітарній частині (МСЧ-137) Третього ГУ МОЗ СРСР» (нині - КНП «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» Южноукраїнської міської ради) на посадах:
фельдшер-диспетчер тимчасово у період з 30.07.1985р. по 18.09.1986р.;
фельдшер здоровпункту «Гидроспецстрой» тимчасово у період з 18.09.1986р. по 10.02.1988р.;
фельдшер виїзний відділення швидкої невідкладної медичної допомоги у період з 10.02.1988р. по 21.11.1989р.;
медична сестра приймального відділення тимчасово у період з 21.11.1989р. по 01.06.1991р.;
фельдшер з прийому викликів та передачі їх виїзній бригаді відділення швидкої невідкладної медичної допомоги у період з 01.06.1991р. по 01.11.2004р.;
фельдшер виїзний 0,5 ставки і 0,5 ставки фельдшер з прийому викликів відділення швидкої невідкладної допомоги у період з 01.11.2004р. по 03.03.2008р.;
фельдшер виїзний відділення швидкої невідкладної медичної допомоги у період з 03.03.2008р. по 29.11.2023р.;
фельдшер з медицини невідкладних станів (виїзної бригади) у період з 29.11.2013р. по 01.10.2014р.;
фельдшер з медицини невідкладних станів (виїзної бригади) відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги з 01.10.2014р. по 30.06.2018р.
Станом на дату призначення пенсії за віком страховий стаж ОСОБА_1 складав 43 років 07 місяців 08 днів. 
Так, відповідно до розділу 2 «Охорона здоров`я» згаданого Переліку №909 до нього, серед іншого, відносяться медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи; а також соціального захисту: інтернатні заклади для інвалідів, дітей-інвалідів і престарілих; медичні відділи протезних підприємств - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад); лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, амбулаторно-поліклінічні заклади, лікувально-трудові профілакторії, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держпраці, Держсанепідслужби, Держпродспоживслужби, а також територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (стосовно працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад); аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії - фармацевти, асистенти фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборанти.
Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ (п.2 приміток Переліку №909).
У примітці 3 до Переліку №909 визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01.01.1992р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
До 01.01.1992р. питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», ст.58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.
На виконання ст.58 цього Закону, постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959р. №1397 затверджено «Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я».
Постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959р. №1397, яка діяла на час роботи позивача, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів та найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).
До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.
У свою чергу, варто зазначити про те, що згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» від 05.07.2012р. №5081-VI, оперативно-диспетчерська служба центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф є структурним підрозділом центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, який з використанням телекомунікаційних мереж, програмних, технічних та інших засобів забезпечує у цілодобовому режимі: прийняття, формування та передачу інформації про виклики екстреної медичної допомоги; інформаційну підтримку та координацію дій бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги і закладів охорони здоров`я щодо надання екстреної медичної допомоги.
Як передбачено у ч.1 ст.9 Закону №5081-VI, станція екстреної (швидкої) медичної допомоги є закладом охорони здоров`я, основне завдання якого забезпечення постійної готовності бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги до надання екстреної медичної допомоги відповідно до положень цього ж Закону у цілодобовому режимі та координація їх діяльності з оперативно-диспетчерською службою центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф на території відповідної адміністративної одиниці.
Відповідно до пп.1.3 Розділу 1 «Переліку закладів охорони здоров`я» (затв. наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002р. за №385), станція швидкої медичної допомоги та обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф є закладами переливання крові, швидкої та екстреної медичної допомоги і відносяться до закладів, визначених Розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909.
До посад середнього медичного персоналу (молодших спеціалістів з медичною освітою) належать посади медичних працівників, робота на яких вимагає від фахівця спеціальної медичної освіти.
Професія «Диспетчер оперативно-диспетчерської служби (медицина)» належить до професій, які потребують від працівника кваліфікації за дипломом про вищу освіту, яка відповідає рівню молодшого спеціаліста, бакалавра або ж спеціаліста, що проходить післядипломну підготовку (стажування або інтернатуру), розділу «Фахівці» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78. Охорона здоров`я, затвердженим наказом МОЗ від 29.03.2002 року №117 (до 2007р. «середні медичні працівники», наказ Міністерства охорони здоров`я України від 23.10.1991р. №146 «Про атестацію середніх медичних працівників»).
Аналізуючи наведені норми законодавства, суд першої інстанції дійшов цілком висновку, що посада «фельдшер диспетчер відділення швидкої медичної допомоги» відноситься до середнього медичного персоналу за фахом «Фельдшер». На данні посади для прийому викликів від населення та передачу їх виїзним бригадам приймалися особи лише з середньою медичною освітою (Наказ МЗ СССР від 29.12.1984р. №1490).
Як наслідок, зазначена посада відноситься до середнього медичного персоналу та відповідають вимогам (незалежно від найменування посад), що передбачені Розділом II «Охорона здоров`я» Переліку №909.
Враховуючи те, що стаж позивача за спеціальністю на посадах працівника освіти перевищував 30 років на моменту виходу на пенсію, то є законним та обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції щодо задоволення позивних вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Відповідно, підстави для скасування рішення суду попередньої інстанції з мотивів, наведених в апеляційній скарзі пенсійного органу, відсутні.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 24.12.2025р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко