ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 226/651/24
провадження № 61-12205св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 08 травня 
2024 року у складі судді Редько Ж. Є. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2024 року у складі суддів Остапенко В. О., Зубакової В. П., Тимченко О. О.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок трудового каліцтва та професійних захворювань,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акцiонерного товариства «Шахтоуправлiння «Покровське» (далі - ПрАТ «Шахтоуправлiння «Покровське»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» (далі - ТОВ «ШБК») про відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок трудового каліцтва та професійних захворювань у розмірі 1 000 000 грн.
Позовна заява мотивована тим, що з 15 серпня 2005 року по 02 лютого 
2014 року він перебував у трудових відносинах із ПрАТ «Шахтоуправлiння «Покровське», звідки був звільнений за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України.
Також з 01 серпня 2016 року по 15 лютого 2023 року він працював у 
ТОВ «ШБК».
Під час трудової діяльності на ПрАТ «Шахтоуправлiння «Покровське» 
18 березня 2010 року в нього було трамовано ліве око, про що було складено акт розслідування нещасного випадку Н-5 та акт Н-1 про нещасний випадок. За наслідками травми йому було встановлено діагноз: трофічний кератит, рубець в області лімба с імпрегнацією вугільного пилу, псевдоптерігіум лівого ока, що стало причиною зниження та розладу зору.
Під час трудової діяльності у ТОВ «ШБК» позивач підлягав впливу надмірного фізичного навантаження, шуму, пилу в концентраціях, перевищуючих гранично допустимі норми.
Внаслідок важкої праці, запиленості та впливу шуму він отримав професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ-ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пнемовсклероз, ЛН І-ІІ ст. за змішаним типом, пневмоконіоз; хронічно попереково-крижову радікулопатію L5 S1 праворуч в стадії загострення з вираженим статикою-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами; хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст.
Вказані захворювання спричиняють йому обмеженість рухів та біль у поперековому відділі хребта, який посилюється при рухах із іррадіацією в праву ногу, оніміння і слабкість у лівій нозі, кашель, переважно сухий з харкотинням, задуху при помірному фізичному навантажені, загальну слабкість, періодичний біль в серці, нестійкий артеріальний тиск, головний біль, печію. Через це він потребує динамічні медичні огляди та спостереження у профпатолога, терапевта, невролога, отоларинголога.
Також йому рекомендовано санаторно-курортне лікування у профільних санаторіях, курси загальнозміцнювальної, відновлювальної, протирецедивної терапії. Йому протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату, шуму, фізичних навантажень, вимушеної робочої пози.
З 2017 року він лікувався амбулаторно та стаціонарно, методами самолікування та народної медицини, проходив лікування та медичне обстеження у Державній станові «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України».
23 червня 2023 року ТОВ «ШБК» було складено та затверджено акт за формою П-4 розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.
17 липня 2023 року обласна професійна патологічна медико-соціальна експерта комісії (далі - МСЕК) м. Слов`янська встановила позивачу 65% втрати працездатності безстроково та ІІІ групу інвалідності. З них 10% по травмі 2010 року, та 55% по професійному захворюванню 2023 року.
Отже через отримані травму та професійні захворювання позивачу потрібно докладати зайвих зусиль для постійного проведення реабілітації та лікування з метою підтримки стану здоров`я та запобігання його погіршення.
Позивач вважає, що внаслідок ушкодження здоров`я йому заподіяна моральна шкода, оскільки, перебуваючи на лікуванні, він не міг та не зможе вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт і значне порушення душевного спокою. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення стосунків з оточуючими. Спостерігається критичне ставлення до себе, як до неповноцінного в трудовому відношенні громадянина. Через протипоказання він не може повноцінно здійснювати і побутові роботи, вимушений звертатися за допомогою до сторонніх осіб, що завдає йому додаткових незручностей та витрат. Відповідачі використавши його трудовий потенціал, не створили умови безпечної праці, порушили санітарні норми та норми охорони праці.
На думку позивача достатньою сумою, яка підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідачів є 1 000 000 грн, з яких: 200 000 грн він просить компенсувати йому за рахунок відповідача ПРАТ «ШУ «Покровське» та 800 000 грн - за рахунок відповідача ТОВ «ШБК».
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 08 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Шахтоуправлiння «Покровське» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої трудовим каліцтвом 
15 000, 00 грн без утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.
Стягнуто з ТОВ «ШБК» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійними захворюваннями 70 000, 00 грн без утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Встановивши, що позивач ОСОБА_1 втратив професійну працездатність внаслідок отримання професійних захворювань, у зв`язку з роботою на
ТОВ «ШБК» в умовах шкідливих виробничих факторів, що характеризувалися впливом пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, вимушеної робочої пози та значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри, суд першої інстанції, керуючись вимогами статей 153, 237-1 КЗпП України, дійшов висновку щодо завдання позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, у зв`язку з отриманими ним на виробництві відповідача професійними захворюваннями, та обов`язку відповідача ТОВ «ШБК» відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, оскільки саме останнє є особою, винною в ушкодженні здоров`я позивача на виробництві, яке потягло за собою втрату ним професійної працездатності.
Також суд, встановивши отримання позивачем травми через незабезпечення умов праці позивача на ПРАТ «ШУ «Покровське», керуючись вимогами статей 153, 237-1 КЗпП України, дійшов висновку щодо завдання позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, у зв`язку з отриманим ним трудовим каліцтвом, та обов`язку відповідача ПРАТ «ШУ «Покровське» відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, оскільки саме останній є особою, винною в ушкодженні здоров`я позивача на виробництві, яке потягло за собою втрату ним професійної працездатності.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Апеляційну скаргу ТОВ «ШБК» залишено без задоволення.
Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 08 травня 
2024 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з 
ТОВ «ШБК» на користь ОСОБА_1 змінено та збільшено розмір з 70 000 грн до 200 000 грн.
Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 08 травня 
2024 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з 
ТОВ «ШБК» на користь держави, змінено та збільшено розмір з 700 грн до 2 000 грн.
Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 08 травня 
2024 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ«Шахтоуправлiння «Покровське» на користь ОСОБА_1 змінено та збільшено розмір з 15 000 грн до 50 000 грн.
Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 08 травня 
2024 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з 
ПрАТ «Шахтоуправлiння «Покровське» на користь держави, змінено та збільшено розмір з 150 грн до 500 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд дійшов висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (ТОВ «ШБК» - 70 000 грн, ПрАТ «Шахтоуправлiння «Покровське» 15 000 грн) не відповідає критеріям розумності, виваженості і справедливості у даній ситуації.
Встановлено, що позивач зазнав фізичний біль, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
При визначенні розміру моральної шкоди апеляційний суд виходив з того, що життя і здоров`я людини - це найвища соціальна цінність. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою.
Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65% (55% - по професійним захворюванням, які отримані позивачем в період його роботи у ТОВ «ШБК» та 10 % - трудове каліцтво внаслідок нещасного випадку на ПрАТ«Шахтоуправлiння «Покровське») та встановлено інвалідність ІІІ групи безстроково, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, колегія суддів вважала за необхідне, відповідно до пункту 2 частини першої статті 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ТОВ «ШБК» і збільшити цей розмір з 70 000 грн до 200 000 грн, та змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ«Шахтоуправлiння «Покровське» і збільшити цей розмір з 
15 000 грн до 50 000 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
02 вересня 2024 року представник ТОВ «ШБК» - адвокат Єгорова О. Ю. через підсистему «Електронний Суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Димитрівського міського суду Донецької області 
від 08 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 30 липня 2024 року.
У касаційній скарзі заявник просить змінити оскаржувані рішення в частині задоволених позовних вимог до ТОВ «ШБК» та стягнути з товариства на користь позивача в рахунок моральної шкоди 60 000 грн з утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «ШБК» на рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 08 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2024 року та витребувано матеріали із суду першої інстанції.
28 січня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає 
пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме суди застосували норми матеріального права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19, від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, від 30 червня 2021 року у справі № 180/505/20-ц щодо оподаткування суми відшкодування моральної шкоди, яка стягнута з роботодавця на користь працівника на підставі судового рішення.
Відповідач звертає увагу на те, що шкода позивачеві завдана внаслідок послідовної роботи на декількох підприємствах вугільної галузі, а відтак і розмір має бути розподілений відповідно до стажу роботи позивача на цих підприємствах та ступеню шкідливого впливу (з урахуванням трудового стажу на кожному підприємстві). Вказує, що загальний стаж роботи позивача в шкідливих умовах праці складає 24 років 08 місяців, з них на ТОВ «ШБК» - 06 років 10 місяців. На думку відповідача обґрунтованою сумою для відшкодування моральної шкоди буде 60 000 грн.
Також відповідач ТОВ «Шахтобудівельна компанія» просить змінити рішення суду в частині утримання податків та загальнообов`язкових зборів, відповідно до чинного законодавства України. Так, у випадку, коли за судовими рішенням сума відшкодування моральної шкоди, спричиненої життю чи здоров`ю, більша аніж чотирьох кратний розмір мінімальної заробітної плати, то це є доходом, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
Позиція інших учасників справи
Інші особи, які беруть участь у справі не скористались своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу. 
Фактичні обставини, встановлені судами
Судами встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових стосунках з ПрАТ «ШУ «Покровське» з 15 серпня 2005 року по 02 лютого 2014 року та з 02 червня 2014 року по 03 листопада 2014 року, перебуваючи на посаді машиніста гірничих виїмкових машин 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті.
Перший раз позивач був звільнений з підприємства на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, другий раз - на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записами з трудової книжки, виданої на ім`я позивача.
18 березня 2010 року о 18.00 год з ОСОБА_1 при виконанні трудових обов`язків у ПРАТ «ШУ «Покровське» стався нещасний випадок, а саме: під час виконання в шахті робіт з виїмки вугілля без захисних окулярів, які були при позивачеві, від шнеку відлетів шматок породи, який вдарив ОСОБА_1 в район лівого ока, спричинивши проникаюче поранення склери лівого ока.
За цим фактом складені акти за формами Н-5 від 22 березня 2010 року розслідування нещасного випадку та Н-1 № 19 від 22 березня 2010 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.
З актів вбачається, що причиною нещасного випадку з позивачем стало виконання робіт без засобів індивідуального захисту (захисних окулярів). За висновком комісії особами, що допустили порушення нормативних актів з охорони праці, невиконання яких призвело до нещасного випадку, є ОСОБА_1 , який виконував роботи без захисних окулярів, та гірничий майстер дільниці ОСОБА_2 , який не проконтролював використання засобів індивідуального захисту працівниками своєї ланки.
Стан після отриманої 18 березня 2010 року виробничої травми ОСОБА_1 діагностовано як рубець лімби склери, псевдоптерігіум лівого ока.
За наслідками отриманої травми ОСОБА_1 лікувався та оперувався в ОТЛ м. Донецька, з 09 квітня 2013 року до 11 квітня 2013 року, з 12 серпня 
2015 року до 21 серпня 2015 року, з 25 вересня 2017 року до 05 жовтня 
2017 року лікувався в офтальмологічному відділенні Красноармійської (Покровської) центральної районної лікарні (виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 5890/571, № 6695/673), 17 жовтня 2017 року позивач звертався до лікаря окуліста зі скаргами на зниження зору лівого ока (записи з медичної картки амбулаторного хворого). При зверненні за медичною допомогою позивач скаржився на зниження зору, світлобоязнь, сльозотечу в лівому оці, протипоказань до праці за основною спеціальністю встановлено не було.
З 01 серпня 2016 року по 15 лютого 2023 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ШБК», працюючи машиністом підземних устаткувань 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах. Був звільнений за пунктом 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що підтверджується записами з трудової книжки позивача.
З 25 жовтня 2022 року по 20 жовтня 2022 року ОСОБА_1 лікувався амбулаторно у сімейного лікаря з діагнозом: гострий п/кр радикуліт. У зв`язку з відсутністю ефекту від лікування хворий направлений на госпіталізацію до неврологічного відділення.
Згідно із випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 532-62 ОСОБА_1 з 31 січня 2023 року по 13 лютого 2023 року пройшов стаціонарне лікування в КНП «Мирноградська центральна міська лікарня» у зв`язку із загостренням хронічної вертеброгенної (остеохондроз хребта, протрузія дисків, спондильоз, спондилоартроз) п/кр радикулопатії з вираженим больовим, м`язово-тонічним, правобічним корінцевим синдромами, вираженим порушенням статико-динамічної функції хребта. Позивач поступив зі скаргами на виражений біль у п/кр відділі хребта з іррадіацією у праву нижню кінцівку, оніміння в ній, судомні стягування, утруднення при ходьбі. Згідно із протоколом Лікарсько-експертної комісії № 30 від 13 лютого 2023 року позивачу протипоказана важка фізична праця, праця в підземних умовах, переохолодження, тривала хода, вимушене становище тіла.
Згідно із Інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання, затвердженою начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці 18 травня 2023 року, при виконанні ОСОБА_1 трудових обов`язків були завищені показники важкості та напруженості праці, статичне навантаження, нормативні значення робочої пози, концентрації вуглепородного пилу, з чого зроблено висновок про умови праці машиніста підземних устаткувань ТОВ «ШБК» згідно з «Гігієнічною класифікацією праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкістю та напруженості трудового процесу», затвердженою наказом МОЗ України № 248 від 08 квітня 2014 року, які за важкістю праці віднесені до третього класу третього ступеню; за концентрацією пилу в повітрі робочої зони - до третього класу четвертого ступеню; за рівнем шуму - до третього класу першого ступеню; за параметрами мікроклімату - до другого (допустимий) класу.
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 638 ОСОБА_1 з 26 травня 2023 року по 09 червня 2023 року пройшов стаціонарне лікування у клініці професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» .
Згідно із медичним висновком Лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України» від 31 травня 2023 року № 21/440 у ОСОБА_1 виявлені: хронічна радикулопатія L5 S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І. Пневмоконіоз (s/t, 1/1, pi), ЛН І-ІІ (першого-другого) ступеня. Захворювання професійні, встановлені вперше. Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань є дані клініко-функціональних обстежень; динаміка захворювань; інформація про умови праці, яка міститься в інформаційній довідці ОСОБА_1 від 18.05.2023, згідно якої хворий підлягав дії несприятливих виробничих факторів: фізичному навантаженню, параметри якого перевищували допустимі величини, шуму, рівень якого перевищував ГРД, пилу, концентрації якого перевищували ГДК, професійний маршрут. Позивачу протипоказана робота в умовах впливу пилу, токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату, фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, інтенсивного шуму.
31 травня 2023 року Державна установа «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України» встановила у ОСОБА_1 : хронічну радикулопатію L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та больовими синдромами; хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з легким ступенем зниженням слуху ІІ ступеня; пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ступеня - захворювання професійні, встановлені вперше.
31 травня 2023 року Клінікою професійних захворювань на адресу ТОВ «ШБК» було спрямоване повідомлення про хронічне професійне захворювання ОСОБА_1 .
За результатами розслідування причин виникнення вказаних хронічних професійних захворювань, що вперше встановлені у позивача ОСОБА_1 , 23 червня 2023 року на підприємстві відповідача ТОВ «ШБК» складено акт за формою П-4, затверджений т.в.о.начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці. У п.12 цього акту зазначено, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 24 роки 08 місяців 03 дні, з них за професією машиніста підземних устаткувань в умовах впливу шкідливих факторів - 6 років 10 місяців 06 днів у ТОВ «ШБК». У п.17, 18 цього акту зазначено, що професійні захворювання позивача виникли у зв`язку із недосконалістю технологічного процесу на підприємствах вугільної промисловості Донецької області (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, та генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту в пилу (фільтри до протипилових респіраторів) та шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (гідропилопридушення застосовувалось не на всіх ланках технологічного процесу), у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через неможливість застосування засобів малої механізації на всіх ланках технологічного процесу, неможливість автоматизації і механізації певних видів робіт, що б унеможливлювало або зводило до мінімуму важку ручну працю). ОСОБА_1 працював в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, вимушеної робочої пози та значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри.
Згідно із довідкою до акту огляду міжрайонної травматологічної МСЕК м.Покровська від 17 липня 2023 року та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 17 липня 2023 року позивачу первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із професійними захворюваннями та встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, з них: вперше 30% внаслідок хронічної радикулопатії, вперше 15% внаслідок пневмоконіозу, вперше 10% внаслідок хронічної приглухуватості, повторно 10% за травмою від 18 березня 2010 року, з протипоказаннями щодо важкої фізичної праці, вимушеного положення тіла, підземних та шкідливих умов праці та рекомендаціями санаторно-курортного лікування по хронічній радикулопатії та медикаментозного лікування.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У частинах першій та другій статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Частинами першою та другою статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що з 01 серпня 2016 року по 15 лютого 2023 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з 
ТОВ «ШБК», працюючи машиністом підземних устаткувань 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах. 
Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 червня 2023 року, причинами професійних захворювань позивача є недосконалість технологічного процесу на підприємствах вугільної промисловості Донецької області (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, та генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатність забезпеченістю засобами індивідуального захисту в пилу (фільтри до протипилових респіраторів) та шуму, виконання не в повному обсязі протипилових заходів (гідропилопридушення застосовувалось не на всіх ланках технологічного процесу), недосконалість технологічного процесу (зокрема, через неможливість застосування засобів малої механізації на всіх ланках технологічного процесу, неможливість автоматизації і механізації певних видів робіт, що б унеможливлювало або зводило до мінімуму важку ручну працю). ОСОБА_1 працював в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, вимушеної робочої пози та значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри.
Отже, роботодавець ТОВ «ШБК», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ТОВ «ШБК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Внаслідок нещасного випадку позивачу завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню з ТОВ «ШБК».
Зазначені обставини ТОВ «ШБК» не заперечуються.
Таким чином, колегія суддів виходить з доведеності факту завдання позивачу, зокрема, втрат немайнового характеру та обов`язку ТОВ «ШБК» відшкодувати ці втрати.
ТОВ «ШБК» не погоджується з розміром моральної шкоди, визначеної судом апеляційної інстанції, а також з порядком стягнення судами першої та апеляційної інстанцій цієї шкоди в частині формулювання «без утримання податку з доходу фізичних осіб».
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Статтею 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, об`єктивно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши обставини отримання ОСОБА_3 ряду хронічних захворювань під час виконання ним робіт на підприємстві ТОВ «ШБК», а також наслідки, у вигляді встановлення позивачу первинно та безстроково третьої групи інвалідності у зв`язку із професійними захворюваннями за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, з них: вперше 30% внаслідок хронічної радикулопатії, вперше 15% внаслідок пневмоконіозу, вперше 10% внаслідок хронічної приглухуватості, повторно 10% за травмою від 18 березня 2010 року, з протипоказаннями щодо важкої фізичної праці, вимушеного положення тіла, підземних та шкідливих умов праці та рекомендаціями санаторно-курортного лікування по хронічній радикулопатії та медикаментозного лікування, дійшов мотивованого висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, у розмірі 200 000,00 грн.
Апеляційним судом правильно застосовано положення статті 23 ЦК України та з огляду на обставини отримання захворювань ОСОБА_3 , а також спричинені наслідки, обґрунтовано визначено розмір відшкодування моральної шкоди, з урахуванням принципів розумності, пропорційності та справедливості.
Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно збільшив суму моральної шкоди, яку стягнуто з відповідача згідно з рішенням суду першої інстанції, неправильно застосував положення частини третьої статті 23 ЦК України.
У касаційній скарзі заявник також не погоджується з тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, стягуючи на користь позивача суму відшкодування моральної шкоди, вказали, що така сума має бути виплачена без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Верховний Суд зазначає, що в питанні включення стягнутих за рішенням суду сум на відшкодування шкоди життю та здоров`ю до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку Верховним Судом сформовано усталену практику щодо застосування норм Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Так, в постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21 (провадження № 61-283св22) викладено такі правові висновки: «Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків. Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту). Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 03 червня 2021 року у справі № 180/407/20, на які посилається заявник у касаційній скарзі. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сума моральної шкоди, стягнута на підставі рішення суду про відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає оподаткуванню.».
Верховний Суд зазначає, що наведена скаржником правова позиція Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19 стосовно того, що якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу, не може братися до уваги, оскільки фактичні обставини, встановлені у вказаній справі та у справі № 235/3132/24 є різними. У справі № 523/14396/19 моральна шкода була стягнута разом із середнім заробітком за час вимушеного прогулу, у зв`язку із незаконним звільненням позивача, а у справі № 235/3132/24 така шкода стягнута у зв`язку із нещасним випадком, пов`язаним з виробництвом.
Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що всупереч визначеному ПК України порядку суди зобов`язали відповідача здійснити виплату доходу позивачу без виконання функції податкового агента.
В цілому, доводи касаційної скарги висновків судів щодо вирішення справи по суті не спростовують, значною мірою зводяться до встановлення протилежних зазначеному обставин, тоді як встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16). 
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).
У справі, що розглядається, вичерпно надано оцінку питанню відшкодування відповідачем моральної шкоди, спричиненої професійними захворюваннями. Наявність у скаржника іншої точки зору на встановлені судами обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості ухвалених у справі рішення суду першої інстанції у незміненій частині та постанови апеляційного суду, та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь скаржника.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили оскаржувані рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки колегія суддів встановила, що судові рішення в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому їх, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» залишити без задоволення.
Рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 08 травня 
2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська