П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/5103/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Руслана Миколаївна 
Суддя-доповідач - Капустинський М.М. 
03 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Сапальової Т.В.  Шидловського В.Б. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 за безпосередню участь у бойових діях за період з 04.01.2023 по 14.02.2023. З метою зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку додаткову винагороду, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задовольнити позовні вимоги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що позивач, призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період, проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ). Відповідно до наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №6-ОС від 04.01.2025 та №101-ОС від 15.02.2025 ОСОБА_1 перебував у відрядженні у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 04.01.2023 по 15.02.2023 (а.с. 17).
Позивач вважає, що за період його перебування в Чернігівській області, він має право на виплату додаткового грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 та наказу Міністерства оборони України №260. Зокрема, за січень 2023 у розмірі 10000грн, за 14 днів лютого - 50 000грн.
Враховуючи, що на своє звернення (претензію) позивач отримав відмову, тому за захистом своїх прав, звернувся до суду.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вимог позивача, відтак і відсутності підстав для їх задоволення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється Законом України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно з ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
У частині другій статті 9 Закону №2011-ХІІ, наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан в країні триває і на час розгляду справи.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова №168), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 (у редакції чинній з 18.10.2022) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткова виплата до 100 000,00 грн за своєю суттю є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, що виплачується на період дії воєнного стану особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, та виплачується пропорційно часу участі в таких діях.
Відповідно до пункту 2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
На виконання вимог п. 2-1 Постанови №168 та з метою урегулювання виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби додаткової винагороди Державною прикордонною службою України прийнятий наказ від 09.12.2022 №628-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, який підлягав застосуванню у період з 01.12.2022 (далі - Наказ №628).
Надалі, прийнятий наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 № 36 "Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 січня 2023 за № 196/39252, який підлягав застосуванню з лютого 2023 року по серпень 2023 року.
Так, спірним у цій справі є питання виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 за період його перебування у відрядженні у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 04.01.2023 по 15.02.2023 (а.с. 17).
У цей період положення 1 Постанови №168 обумовлювали виплату військовослужбовцям на період дії воєнного стану додаткову винагороду в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до матеріалів справи суд установив, що позивачу, на виконання вимог Постанови № 168, Наказу №628-АГ та Порядку №36, військовою частиною НОМЕР_1 за період з січня 2023 року по лютий 2023 року нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, зокрема, в розмірі до 30000 грн. щомісячно в наступному місяці за попередній у порядку, передбаченому Наказом №628-АГ та Порядком № 36.
Так, в лютому 2023 за січень 2023 року, відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 07.02.2023 №78-ОС "Про виплату додаткової винагороди" на підставі листа НОМЕР_3 прикордонного загону від 03.02.2023 за №22/773-23-вих, позивачу виплачена додаткова винагорода в розмірі 30000 грн за період з 01.01.2023 по 31.01.2023, що підтверджується Інформацією про грошове забезпечення за 2023 (а.с. 55).
В квітні 2023 за лютий 2023 року, відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 07.04.2023 № 203-ОС "Про виплату додаткової винагороди", на підставі листів НОМЕР_3 прикордонного загону від 08.03.2023 №22/1729-23-вих, від 15.03.2023 №22/1919-23-вих, від 01.04.2023 за №22/2479-23-вих та розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 12.04.2023 №11/16241/23-вих "Щодо доведення завдань", позивачу виплачена додаткова винагорода в розмірі 15 000грн за період з 01.02.2023 по 14.02.2023, що підтверджується Інформацією про грошове забезпечення за 2023 (а.с. 55).
ОСОБА_1 вважає, що за період його перебування в Чернігівській області, коли він відряджений в розпорядження НОМЕР_3 прикордонного загону з метою виконання бойового розпорядження, що підтверджується витягом з наказу, витягом з журналу службово-бойових дій першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону, він має право на виплату додаткового грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 та наказу Міністерства оборони України №260. Зокрема, за січень 2023 у розмірі 10000грн, за 14 днів лютого - 50 000грн.
Надаючи оцінку доводам апелянта колегія суддів зазначає, що однією із основних умов отримання військовослужбовцями, всіх військових формувань, збільшеного до 100000 грн розміру додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, є факт/умова - перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2023 №26 "Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій" Чернігівська область з 01.01.2023 виключена з районів ведення воєнних (бойових) дій.
Апелянт також стверджує, що обставина виконання бойового завдання підтверджується витягом з наказу, витягом з журналу службово-бойових дій першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону.
Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на те, що відповідно до витягу з наказу від 04.01.2023 №6-ос позивача направлено у відрядження з метою прийняття участі у заходах (а.с. 17). Застереження того, що підставою цього наказу є бойове розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби за грудень 2022 №Гриф, не є безумовною підставою для висновку участі позивача у бойових діях або залучення його до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у районах проведення воєнних (бойових) дій у період січня 2023 року.
Щодо витягу з журналу службово-бойових дій першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону, то у ньому заповнений розділ І. Застосування прикордонного загону в охороні (обороні) державного кордону. У Розділі 2, Облік ведення бойових дій відомості відсутні (а.с. 16).
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою від 20.10.2025 (а.с. 58-59), суд першої інстанції витребовував у Військової частини НОМЕР_4 інформацію/докази, бойові розпорядження/журнали бойових дій/рапорти (донесення) із зазначенням реквізитів таких документів, які підтверджують безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях протягом січня-лютого 2023.
Також цією ухвалою суд першої інстанції витребував у Військової частини НОМЕР_4 , Військової частини НОМЕР_1 відомості стосовно ОСОБА_1 про виконуванні ним завдання у період з 04.01.2023 по 14.02.2023, перебуваючи в оперативному підпорядкуванні безпосередньо в районах ведення бойових дій, що зазначено в наказі начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 04.01.2023 за №6-ос, копії наказів керівників військових частин або витяги із них про завдання/заходи, які виконував позивач упродовж спірного періоду.
На виконання вимог ухвали Військова частина НОМЕР_1 надала пояснення, що інформацію щодо завдань, які виконував ОСОБА_1 у службовому відрядженні у період з 04.01.2023 по 15.02.2023, і на яких підставах та підтверджуючих документах виконання даних завдань НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) надати не може. Відповідно до журналів бойових дій, книги оперативно-службової діяльності та журналів відомості, які би надавали право на виплату позивача збільшеної винагороди відсутні.
Щодо інформації від Військової частини НОМЕР_4 , то докази виконання бойових завдань ОСОБА_1 відсутні, їх облік безпосередньо здійснювався у прикордонній комендатурі швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з`ясувавши обставини у справі, не встановлено порушення прав позивача.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Шидловський В.Б.