ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2025 року
м. Харків
справа № 630/1568/25
провадження № 22-ц/818/6186/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Львової С.А.,
учасники справи:
заявниця – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – ОСОБА_2 , ПрАТ «Харківенергозбут»,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 26 листопада 2025 року в складі судді Сухоруков І.М.
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 , майбутній відповідач ОСОБА_2 , майбутня третя особа: ПрАТ «Харківенергозбут», звернулася до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви.
Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 26 листопада 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, направити матеріали за заявою до суду першої інстанції для відкриття провадження та розгляду заяви по суті з урахуванням правової позиції апеляційного суду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що майбутній позов безпосередньо стосується прав на нерухоме майно, розташоване в м. Люботин, та пов`язаних із ним доходів. Посилання суду лише на ч. 4 ст. 116 ЦПК України без урахування ч. 1-2 цієї статті є неповним та неправильним застосуванням закону. Виключна підсудність "не може бути змінена, обмежена або обійдена" посиланням на ч. 4 ст. 116 ЦПК України. Якщо майбутній позов підлягає розгляду виключно в Люботинському міському суді, то й заява про забезпечення доказів, подана з метою подання такого позову, повинна розглядатися саме цим судом. Той факт, що частина доказів зберігається в м. Харків, частина – у Києві чи Дніпрі, не позбавляє Люботинський міський суд повноважень звернутися до цих установ із запитами, якщо саме він є судом, що розглядатиме майбутній позов.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду – скасувати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у листопаді 2025 року ОСОБА_1 , майбутній відповідач ОСОБА_2 , майбутня третя особа: ПрАТ «Харківенергозбут», звернулася до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви, в якій просила витребувати від АТ «ПУМБ», АТ «Райффайзен Банк», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Універсал Банк» щодо померлого ОСОБА_3 : інформацію про рахунки станом на 08.12.2023; виписки за період 01.10.2023–01.03.2024; залишки коштів на 08.12.2023; копії документів щодо списань коштів після 08.12.2023;
витребувати від ПрАТ «Харківенергозбут»: технічну документацію за договором номер 180000057053 від 26.11.2019 р укладеного між ОСОБА_3 та ПраТ "Харківенергозбут"; інформацію про всі нарахування та виплати за «зеленим тарифом» з 08.12.2023; копії документів щодо зміни сторони/споживача після смерті ОСОБА_3 ;
витребувати від АТ «Харківобленерго»: технічні умови, акти приєднання, введення в експлуатацію та інші документи щодо СЕС за адресою: АДРЕСА_1 .
Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_1 посилалася на те, що подає цю заяву для забезпечення доказів з метою подальшого самостійного звернення до Люботинського міського суду з позовом про визначення складу спадкового майна, що включає житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , інше рухоме майно та визначення і виділення її обов`язкової частки у спадщині відповідно до ст.1241 ЦК України. 
Зазначила, що майбутній позов буде сформульовано як позов про визначення складу спадкового майна; визначення та виділення обов`язкової частки у праві власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 ; визначення обсягу майнових прав та доходів, пов`язаних з об`єктами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема з об`єкта відновлюваної енергетики (СЕС), встановленого та введеного в експлуатацію під час шлюбу; у разі необхідності стягнення безпідставно одержаних грошових сум. 
Вказала, що докази, які вона просить витребувати, необхідні для визначення складу спадкового майна, вартості спадкової частки та прав на доходи, пов`язані з будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Вважала, що спір підлягає розгляду виключно Люботинським міським судом на підставі ст. 30 ЦПК України. Також, вважала, що забезпечення доказів здійснюється також судом, який має розглядати позов на підставі ч. 1 ст.116 ЦПК України. 
Посилалася на те, що є ризик втрати вказаних доказів, оскільки договір «зеленого тарифу» вже переоформлено на іншу особу без видачі спадщини, частина технічних документів за заявою енергопостачальника «відсутня», документи щодо руху коштів банками не зберігатимуться безмежно та нотаріусу відповіді банки не надійшли, їй не надають інформацію вказуючи на банківську таємницю, тому існує реальна небезпека втрати доказів або неможливості їх отримання у майбутньому.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").
Разом із тим завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.
За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною 1 статті 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.
Положеннями ст. 116 ЦПК України, встановлені підстави та порядок забезпечення доказів.
Так, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Частиною 4 цієї статті передбачено, що забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.
Таким чином, розгляд заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви має відбуватись за місцем знаходження письмових доказів, витребувати які просить заявник. 
Як вбачається із заяви ОСОБА_1 просить витребувати документи у юридичних осіб, а саме АТ «ПУМБ», АТ «Райффайзен Банк», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Універсал Банк», ПрАТ «Харківенергозбут» та АТ «Харківобленерго», які територіально знаходяться в наступних містах: Київ, Дніпро та Харків. 
Жоден з вказаних юридичних осіб у м. Люботин Харківської області не розташований. 
Також заявницею не надано доказів того, що запитувані документи знаходяться у філіях вказаних юридичних осіб, що розташовані у м. Люботин Харківської області.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви, є не підсудною Люботинському міському суду Харківської області, оскільки відноситься до територіальної юрисдикції судів м. Києва, м. Дніпра та м. Харкова, як судам за місцем знаходження засобів доказування.
Також суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про неможливість за аналогією закону вирішити питання про передання заяви ОСОБА_1 за підсудністю до іншого суду, оскільки ОСОБА_1 ставить вимоги про витребування великої кількості доказів від шести юридичних осіб, які територіально розташовані у різних містах та різних районах, що робить неможливим самостійно визначити підсудність даної заяви для її розгляду по суті.
Посилання ОСОБА_1 на те, що заява про забезпечення вказаних доказів має розглядатися за правилами територіальної підсудності, передбаченими статтею 30 ЦПК України, є безпідставними, оскільки територіальна підсудність заяв про забезпечення доказів до подання позову визначена ч.4 ст.116 ЦПК України, відповідно до якої така заява подається до суду першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія.
Між тим, колегія суддів вважає, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув уваги на те, що наслідком відмови у відкритті провадження у справі є саме неможливість повторного звернення до суду з тими самими вимогами.
Крім того, чинним процесуальним законодавством взагалі не передбачено відкриття провадження у справах за заявами про забезпечення доказів до подання позовної заяви.
Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 26 листопада 2025 року – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина