ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/15193/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України кошти у розмірі 4964,38 грн.
Посилається на те, що відповідач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. За період проходження військової служби відповідач був забезпечений речовим (інвентарним) майном тимчасового користування, а саме: килим спальний польовий ізоляційний (вид 2) – 1 шт., вартістю 640 грн; сидіння польове ізоляційне (вид 2) – 1 шт., вартістю 115 грн; костюм вітровологозахисний демісезонний (колір G 082, клас 2) – 1 шт., вартістю 137,98 грн; мішок спальний – 1 шт., вартістю 2048,04 грн; чоботи гумові – 1 шт., вартістю 498, 36 грн; сумка-підсумок для предметів особистої гігієни – 1 шт., вартістю 525,00 грн. Однак станом на дату звернення до суду, відповідач самовільно залишив військову частину, залишив при собі вищевказане інвентарне майно. Факт неповернення речового майна на суму 4964,38 грн підтверджується довідкою від 28.05.2025 року. Оскільки відповідач у добровільному порядку не відшкодував шкоду, завдану державі, просить стягнути таку у судовому порядку.
Ухвалою судді від 28.07.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Конверт з копією вказаної ухвали повернувся на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».
У відповідності до ч.11 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Згідно відповіді з Єдиного демографічного реєстру №1609063 від 28.07.2025 року, адресою реєстрації відповідача є: АДРЕСА_1 , куди і було направлено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 29.08.2022 року у справі №522/3598/16-а, до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. А, відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №67 від 14.03.2022 ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №163 від 28.05.2025 року відповідач зарахований у розпорядження командира Військової частини відповідно до п.14 ст.116 Положення про проходження громадянами України військової служби Збройних Сил України у зв`язку із самовільним залишенням військової частини (місця несення служби).
За період проходження військової служби відповідач був забезпечений речовим (інвентарним) майном тимчасового користування, а саме: килим спальний польовий ізоляційний (вид 2) – 1 шт., вартістю 640 грн; сидіння польове ізоляційне (вид 2) – 1 шт., вартістю 115 грн; костюм вітровологозахисний демісезонний (колір G 082, клас 2) – 1 шт., вартістю 137,98 грн; мішок спальний – 1 шт., вартістю 2048,04 грн; чоботи гумові – 1 шт., вартістю 498, 36 грн; сумка-підсумок для предметів особистої гігієни – 1 шт., вартістю 525,00 грн.
Видача вказаного майна під особистий підпис відповідачу підтверджується записом в Книзі №225 обліку речового майна, яке видається в тимчасове користування СР 21,42,15,19 3 СБ в/ч НОМЕР_1 обл. №225 від 29.10.2024 року.
Станом на дату звернення до суду, відповідач самовільно залишив військову частину, залишивши при собі вищевказане інвентарне майно.
За даним фактом наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №1073 від 12.05.2025 року призначено службове розслідування.
Наказом №1388 від 12.06.2025 року службове розслідування продовжено до 24.06.2025 року.
Відповідно до Довідки про вартісну оцінку завданої шкоди військового майна речової служби секції тилу (21/42/15/19 СР 3 СБ (з ООВДО)), вартість військового майна, виданого старшому солдату ОСОБА_1 і ним не повернутого, складає 4964,38 грн.
20.06.2025 року, за результатами проведеного службового розслідування, командиром Військової частини НОМЕР_1 затверджено висновок службового розслідування.
24.06.2025 року командиром Військової частини НОМЕР_1 №1073 від 24.06.2025 року видано наказ №1545 «Про підсумки службового розслідування по факту самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_1 », пунктом 2 якого наказано притягнути до повної матеріальної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.3 Закону України від 03.10.2019 року №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
12.07.2025 року позивачем сформовано претензію щодо неповернення речового (інвентарного) майна на загальну суму 4964,38 грн, яка була надіслана відповідачу.
Зважаючи на відсутність добровільного відшкодування відповідачем завданої шкоди у розмірі 4964,38 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Зазначені обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі – Статут).
Згідно із ст.9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Згідно із ст.16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст.127 Статуту, солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.
Солдат зобов`язаний, зокрема: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття (ст.128 Статуту).
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-IX (далі - Закон №160-IX).
Згідно ч.1 ст.3 цього Закону, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №160-IX, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Згідно з п.1 ч.1 ст.6 Закону №160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №160-ІХ, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.8 Закону №160-ІХ, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Частинами 6, 7 ст.8 Закону №160-ІХ визначено, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.10 Закону №160-ІХ, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону №160-ІХ, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Як уже було встановлено раніше, за період проходження військової служби відповідач був забезпечений речовим (інвентарним) майном тимчасового користування.
Відповідно до Довідки про вартісну оцінку завданої шкоди військового майна речової служби секції тилу (21/42/15/19 СР 3 СБ (з ООВДО)), вартість військового майна, виданого відповідачу і ним не повернутого, складає 4964,38 грн.
Доказів погашення відповідачем матеріальної шкоди в зазначеному розмірі матеріали справи не містять, як і не містять доказів оскарження відповідачем у судовому порядку наказів про притягнення його до відповідальності та визначення розміру завданої шкоди.
Жодних пояснень чи додаткових доказів від відповідача на адресу суду не надходило, хоча він був належним чином повідомлений про даний адміністративний спір.
Враховуючи встановлені судом обставини та норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути завдану державі шкоду у розмірі 4964,38 грн.
Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, такі не підлягають стягненню, оскільки в даній справі не залучалися свідки та не проводились експертизи.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) вартість завданої державі шкоди у розмірі 4964 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) гривні 38 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.