Справа № 473/3608/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

"09" січня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В., 
за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., представниці позивача Карпової М.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бузької сільської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Бузької сільської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бузької сільської ради в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вказував, що відповідачка є матір`ю малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відомості про батька ОСОБА_3 були внесені до Книги реєстрації народжень відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері. 
У той же час відповідачка ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, зокрема: з донькою не підтримує жодного зв`язку; не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не приймає жодної участі у її вихованні; не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням, успіхами, потребами ОСОБА_3 ; не утримує доньку матеріально. 
У зв`язку з цим ОСОБА_1 протягом тривалого часу проживає та знаходиться на повному утриманні своєї бабусі ОСОБА_4 . 
Застосовані до ОСОБА_2 заходи з метою зміни відношення до доньки до жодних позитивних результатів не призвели. Натомість остання надала органу опіки письмову заяву про відмову від доньки, у якій також не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав.
Враховуючи вказані обставини, з метою найкращого врахування та забезпечення інтересів дитини, позивач просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3 , а також стягнути з відповідачки аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі не менше частини її заробітку (доходу) - до повноліття доньки. 
В судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала у повному обсязі. 
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила.
Представник третьої особи без самостійних вимог в судове засідання не з`явився. 
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи.
Заслухавши пояснення представниці позивача ОСОБА_5 , думку малолітньої ОСОБА_1 (опитаної в присутності педагога ОСОБА_6 ), показання свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що відповідачка є матір`ю малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відомості про батька ОСОБА_3 були внесені до Книги реєстрації народжень відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері. 
У той же час відповідачка ОСОБА_2 з моменту народження доньки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, зокрема: з донькою не підтримує жодного зв`язку; не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не приймає жодної участі у її вихованні; не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням, успіхами, потребами ОСОБА_3 ; не утримує доньку матеріально. 
У зв`язку з цим ОСОБА_1 з народження проживає та знаходиться на повному утриманні своєї бабусі ОСОБА_4 . 
Застосовані до ОСОБА_2 заходи з метою зміни відношення до доньки до жодних позитивних результатів не призвели. Натомість остання 22 травня 2025 року надала органу опіки письмову заяву про відмову від доньки, у якій також не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав.
Вказані обставини знайшли своє повне підтвердження поясненнями малолітньої ОСОБА_1 , показаннями свідка ОСОБА_4 , а також письмовими матеріалами справи (а.с. 12, 13, 14, 15, 16-21, 22, 23, 25, 26, 27-28, 29, 30, 32, 37).
В матеріалах справи відсутні докази, що б вказували на поважність причин невиконання відповідачкою батьківських обов`язків в минулому та докази, що свідчать про її свідоме бажання виконувати ці обов`язки в майбутньому.
Суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 171 СК України при вирішенні спору з`ясував думку малолітньої ОСОБА_1 щодо доцільності позбавлення її матері батьківських прав, яка вважала, що її мати ОСОБА_2 не виконує покладені на неї батьківські обов`язки, оскільки не підтримує з нею жодних зв`язків, взагалі не цікавиться її життям, не утримує її матеріально. Також вказувала на те, що вона бажає проживати з бабусею, яка належним чином опікується нею.
Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3, 5 ст. 150, ч.ч. 1, 3 ст. 155, ст. 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (аналогічно положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року) передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. 
Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції). 
У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: «Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним».
Тому, ретельно зваживши доводи, надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини (доведене належними доказами тривале ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, байдуже ставлення до дитини), приймаючи до уваги думку дитини та письмовий висновок Органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконкому Бузької сільської ради від 23 травня 2025 року №78 (а.с. 33-36), суд вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітньої доньки ОСОБА_3 , оскільки це буде відповідати інтересам останньої.
Відповідно до вимог ч.ч. 4-5 ст. 167 СК України в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини, мають за їхньою заявою баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. 
Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.
За встановленого, враховуючи відсутність відповідних заяв родичів дитини, малолітню ОСОБА_1 слід передати на опікування органу опіки та піклування. 
Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.
Положення ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. 
Ч.ч. 1, 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я, матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України).
Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 у звичайному розмірі на одну дитину - частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Стягнення аліментів починається з дати подачі позову та припиняється з досягненням дитиною повноліття.
При цьому, згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. 
З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави (згідно розміру задоволених вимог) також підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1 816,80 грн (1 211,20 грн за вимогу про позбавлення батьківських прав та 605,60 грн за вимогу про стягнення аліментів).
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 282, 284, 289, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бузької сільської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Бузької сільської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Таборівка Вознесенського району Миколаївської області, батьківських прав відносно її малолітньої доньки  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Таборівка Вознесенського району Миколаївської області. 

Малолітню  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Таборівка Вознесенського району Миколаївської області, передати Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бузької сільської ради для подальшого влаштування.

Позовні вимоги Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бузької сільської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Бузької сільської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягувати з  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Таборівка Вознесенського району Миколаївської області, на користь органів опіки та піклування, державних установ та інших осіб, під опікою або піклуванням яких буде знаходитися дитина, на утримання малолітньої  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно кошти (аліменти) у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 липня 2025 року і до повноліття дитини.

Стягнути з  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Таборівка Вознесенського району Миколаївської області (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер: НОМЕР_1 ) 1 816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок судового збору на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106), код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. 

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв