СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2026 р. Справа № 480/7830/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 (далі – відповідач) на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду на суму 26377,69 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.12.2022 № 351 солдата ОСОБА_1 , сержанта резерву запасної роти призначено на посаду навідника кулеметного взводу другого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2023 № 128 відповідача, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.03.2023 № 37-РС з військової служби у запас на підставі підпункту "в" (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення з 05 січня 2023 року. За час проходження військової служби військова частина НОМЕР_1 здійснювала видачу відповідачу речового майна, вартість якого становить 26377,69 грн. Однак, під час звільнення з відповідача не було утримано грошові кошти за недоніс речового майна в сумі 7756,03 грн та за втрату речового майна в сумі 18621,66 грн. 
У добровільному порядку відповідач заборгованість не сплатив, чим завдав шкоду державному бюджету. Просив позов задовольнити.
Відповідач про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повідомлявся за останнім відомим місцем реєстрації, проте до суду повернулося поштове відправлення з ухвалою. Таким чином, суд вважає, що ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі не вручена відповідачу з не залежних від суду причин. З огляду на вимоги ч. 11 ст. 126 КАС України суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. В установлений строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав. З огляду на положення ч. 6 ст. 162 КАС України суд вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.
Суд встановив, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.12.2022 № 351 солдата ОСОБА_1 , сержанта резерву запасної роти призначено на посаду навідника кулеметного взводу другого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . 
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2023 № 128 відповідача, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.03.2023 № 37-РС з військової служби у запас на підставі підпункту "в" (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення з 05 січня 2023 року (а.с.8,9).
Відповідно до статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за час проходження військової служби військова частина НОМЕР_1 здійснювала видачу відповідачу речового майна. Вартість речового майна становить 26377,69 грн (а.с.10-26,27,28).
Задовольняючи позовні вимоги, суд враховує таке.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначає Закон України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".
Відповідно до статей 1, 3 цього Закону військове майно – це державне майно, передане військовим частинам, органам військового управління, підрозділам, закладам, установам та організаціям Збройних Сил України (далі – військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку, а також акції, частки у статутному капіталі юридичних осіб (далі – корпоративні права), майнові права інтелектуальної власності тощо. Військові частини використовують військове майно виключно за його цільовим та функціональним призначенням.
Відповідно до статей 1, 3, 4 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" матеріальна відповідальність – вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до пункту 1, 4 частини 1 статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення.
У разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку (стаття 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі").
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідача звільнено з військової служби відповідно до підпункту "в" (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а тому він зобов`язаний відшкодувати суму вартості виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, а також вартість шкоди, завданої державі внаслідок втрати майна речової служби військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі – Закон) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
У спірних правовідносинах відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2023 № 128 відповідача, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.03.2023 № 37-РС з військової служби у запас на підставі підпункту "в" (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення з 05 січня 2023 року (а.с. 9).
Відповідно до статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" речове забезпечення військовослужбовців, а також резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що визначаються відповідно центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за час проходження військової служби відповідач був забезпечений речовим майном.
Відповідно до абз. 10 пункту 4 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 р. за № 768/28898, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.
Відповідно до матеріалів справи 19.06.2023 позивач надіслав відповідачу претензію, відповідно до якої вимагає відшкодувати шкоду, завдану державі, на суму 26377,69 грн, до якої долучив, зокрема, довідку-розрахунок про вартість за недонос речового майна, що належить до утримання, № 170 у розмірі 7756,03 грн та довідку-розрахунок про вартість шкоди, завданої державі внаслідок нестачі (псування, втрати) майна речової служби військової частини НОМЕР_1 , № 171 у розмірі 18621,66 грн (а.с.27,29). Однак відповідач завдану шкоду не відшкодував, її розмір не заперечує. Доказів сплати заборгованості в матеріалах справи немає.
Таким чином, суд достовірно встановив, що вартість виданих предметів речового майна під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та шкоду, завдану державі внаслідок втрати майна речової служби військової частини НОМЕР_1 , на суму 26377,69 грн відповідач не сплатив, що підтверджується матеріалами справи, тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення вказаної суми заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Так, позивач за подання до суду адміністративного позову сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн (а.с.43 на звороті).
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Враховуючи, що під час розгляду цієї справи свідки не залучалися та експертизи не призначалися, у суду немає підстав стягувати судові витрати з відповідача. 
Керуючись статтями 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) про стягнення шкоди – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) завдану шкоду на суму 26377,69 грн (двадцять шість тисяч триста сімдесят сім грн 69 коп.).
У задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Л.М. Опімах