ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 р. 	Справа № 520/3691/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, по справі № 520/3691/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області   
про визнання протиправни та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд:
1. Визнати незаконним та скасувати рішення № 204650005677 від 19.12.2024 відділу призначення пенсій Управління Пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 п. 6 Закону України «Про прокуратуру» в зв`язку з відсутністю на день звернення вислуги років, передбаченої частиною 6 названої статті, не менше 25 років.
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , з 19.12.2024 пенсію за вислугою років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 року (у редакції Закону №2663-III від 12.07.2001), перераховувати та виплачувати її без обмеження граничного (максимального) розміру з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідок, виданих Харківською обласною прокуратурою 27.11.2024 за № 21-163 про складові заробітної плати.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) з 01.02.2024, із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, відповідно довідок, виданих Харківською обласною прокуратурою 27.11.2024 за № 21-163 про складові заробітної плати, без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, проте відповідачем протиправно не було призначено пенсію за вислугою років за наслідками звернення, чим порушено її права.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправни та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.
Позивач з таким рішенням суду першої інстанції не погодилася та подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що висновки суду є передчасними та такими, що не ґрунтуються на засадах законодавства, правильному застосуванні норм матеріального права, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 у справі № 520/3691/25 скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, та визнати незаконним і скасувати рішення № 204650005677 від 19.12.2024 відділу призначення пенсій Управління Пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 п. 6 Закону України «Про прокуратуру» в зв`язку з відсутністю на день звернення вислуги років, передбаченої частиною 6 названої статті, не менше 25 років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , з 19.12.2024 пенсію за вислугою років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року (у редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001), перераховувати та виплачувати її без обмеження граничного (максимального) розміру з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідок, виданих Харківською обласною прокуратурою 27.11.2024 за № 21-163 про складові заробітної плати.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що згідно з наданими позивачем документами – станом на дату звернення до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії стаж роботи становив 30 років 3 місяці 28 днів, з них на посадах прокурора – 20 років 8 місяців 2 дні. Вказує, що під час прийняття рішення від 19.12.2024 № 204650005677 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , відповідач по-різному тлумачить діючу норму ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 14.10.2014, та приймає рішення, яке суперечить ним же викладеним нормам чинного законодавства. Також вказує на те, що відповідачем не взято до уваги норму ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», на яку посилався позивач під час звернення з вищезазначеною заявою про призначення пенсії до органів ПФУ, у редакції Закону від 12.07.2001 № 92663-ІІІ, яку обґрунтовує тим, що саме на час, коли діяла вказана норма, Позивач працевлаштована на посаду прокурора з урахуванням всіх гарантій, які надаються державою (в тому числі гарантій щодо пенсійного забезпечення). 
Зазначає, що відповідач при розгляді заяви про призначення пенсії мав застосувати положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року, оскільки внесеними вказаним Законом, а також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року змінами, п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017, на які посилається Відповідач, на порушення ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 у справі № 520/3691/25 без змін. 
Зазначає, що положення статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ «Про прокуратуру», що регулювали порядок призначення/перерахунку пенсій, втратили чинність. Підстави та порядок призначення/перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VI «Про прокуратуру». Вказує, що на дату звернення за призначенням пенсії вислуга років позивача складає – 20 років 08 місяців 02 дні, при необхідних 25 років за статтею 86 Закону № 1697-VI, що не надає позивачу право на призначення пенсії за вислугу років. Доводи позивача, що зміни у законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав, не повинні застосовуватися, оскільки у період дії статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII «Про прокуратуру» (у редакції від 26 липня 2001 року, чинній до 30 вересня 2011 року), пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років є необґрунтованими. Станом на 30 вересня 2011 року у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому у період дії статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII «Про прокуратуру» (у редакції від 26 липня 2001 року) позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років. Отже, при прийнятті Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, дійшла таких висновків. 
Судом встановлено, що 16.12.2024 позивач звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуто ГУ ПФУ у Дніпропетровській області та рішенням № 204650005677 від 19.12.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.
Відповідно до рішення № 204650005677 від 19.12.2024 стаж особи становить 30 років 1 місяць 15 днів. Згідно з наданими документами вислуга років, що дає право на пенсію згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» – становить 20 років 8 місяців 2 дні при необхідному – 25 років.
Відмова в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 п .6 Закону України «Про прокуратуру» мотивована відсутністю на день звернення позивачем вислуги років, передбаченої частиною 6 названої статті, не менше 25 років.
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з позовом у цій справі.
Залишаючи без задоволення адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки стаж позивача за вислугу років не є достатнім для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року за № 1697-VII, а у період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року за № 1789-XII він не набув права на призначення пенсії за вислугу років, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області правомірно відмовило позивачу в призначенні пенсії за вислугу років.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015 визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (далі – Закон № 1789-ХІІ)
Статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ, в редакції, чинній до 1 жовтня 2011 року, було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.
Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII положення Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 512, статті 53 щодо класних чинів, визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII.
Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії (16.12.2024) ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, яка регулювала питання пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих, втратила чинність. Натомість, порядок призначення пенсій прокурорам було врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.
Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року – 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року – 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року – 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року – 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року – 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року – 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року – 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року – 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року – 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року – 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше – 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року – страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюється ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ, який набув чинності 15.07.2015 та є діючим. А тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати саме положення цього закону, а не ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.
Аналогічна правова позиція щодо застосування ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» була висловлена Верховним Судом у його постановах від 24.04.2019 у справі № 750/8739/16-а (адміністративне провадження №К/9901/30859/18), від 26.06.2018 у справі № 686/17309/17 (адміністративне провадження № К/9901/76/17), від 23.01.2019 у справі №308/10033/16-а (провадження № К/9901/33606/18).
Як установлено з матеріалів справи, позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії 16.12.2024.
Станом на дату звернення позивача необхідними умовами для призначення їй пенсії за вислугу років були: а) стаж за вислугу років – 25 років; б) стаж на посадах прокурорів – не менше 15 років.
Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури – відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури – відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакції Закону № 1789-ХІІ до 01.10.2011) до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. 
Статтею 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакції Закону № 1789-ХІІ до 01.10.2011) було визначено, що під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.
Відповідно до записів копії трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 (до вступу на роботу в органи прокуратури Харківської області трудового стажу не мала):
17.08.1994 – призначена на посаду машиністки І категорії прокуратури Харківської області, наказ № 500 від 17.08.1994 (запис №1); 
16.04.2003 – переведена на посаду старшого інспектора секретаріату прокуратури Харківської області, наказ №263 від 16.04.2003 (запис №2);
14.04.2004 – призначена на посаду помічника прокурора Фрунзенського району м. Харкова, наказ №333 від 14.04.2004 (запис №3); 
09.02.2011 – прийняла Присягу працівника прокуратури (запис №4);
15.11.2011 – переведена на посаду старшого помічника прокурора Фрунзенського району м. Харкова, наказ №1806к від 15.11.2011 (запис №5); 
05.06.2012 – призначена на посаду старшого прокурора прокуратури Фрунзенського району м. Харкова, наказ №1101к від 05.06.2012 р. (запис №6); 
25.08.2015 – переведена на посаду прокурора прокуратури Фрунзенського району м. Харкова, наказ №2451к від 25.08.2015 (запис №7);
15.12.2015 – призначена на посаду прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3, наказ №3609к від 14.12.2015 (запис №8); 
11.09.2020 – прокуратуру Харківської області перейменовано у Харківську обласну прокуратуру з 11.09.2020, наказ ОГП №410 від 03.09.2020 (запис № 9); 
15.03.2021 – переведена на посаду прокурора Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області, наказ №529к від 12.03.2021 (запис №10).
Згідно з копією Диплома спеціаліста НОМЕР_3 та додатку до диплома по вищу освіту ОСОБА_2 у 2003 р. закінчила Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста. Форма навчання – без відриву від виробництва. 
Крім того, як установлено з Довідки про роботу в Харківській обласній прокуратурі ОСОБА_1 , прокурорський стаж станом на 01.11.2024 складає 20 років 06 місяців 19 днів; стаж для виплати надбавки за вислугу років станом на 01.11.2024 складає 30 років 02 місяці 17 днів, що дає право на виплату 45 % надбавки. 
Частинами 2, 7 ст. 81 Закону №1697-VII визначено, що заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок, зокрема за вислугу років. Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України. 
Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. № 1090, який визначає механізм встановлення прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури розміру щомісячної надбавки за вислугу років та обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), що дає право на одержання такої надбавки.
Пунктом 6 вказаного Порядку визначено періоди, які зараховуються до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам, а саме: 1) час роботи (служби) в органах прокуратури; 2) час проходження строкової військової служби та служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби та інших правоохоронних органах, на посадах в органах поліції з присвоєнням спеціальних звань поліції (не нижче спеціальних звань середнього складу), а також стаж військової служби в Збройних Силах, Службі безпеки, інших утворених відповідно до законодавства військових формуваннях; 3) час роботи на посадах судді, державного арбітра, арбітра відомчих арбітражів України, арбітра в судах і державному та відомчому арбітражі колишнього СРСР і республік, що входили до його складу, а також працівників органів юстиції, що забезпечують діяльність судів; 4) час роботи на виборних посадах в органах місцевого самоврядування і профспілкових організаціях, якщо працівник до і після цього працював в органах прокуратури; 5) час роботи в державних установах, інших організаціях, якщо вони були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури для продовження роботи; 6) період здобуття освіти (за денною формою навчання) у вищих навчальних закладах на юридичних факультетах; 7) час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі, коли за медичними показаннями дитині потрібен домашній догляд, – період відпустки без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше ніж до досягнення дитиною шестирічного віку, а коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), – не більше ніж до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку; 8) час роботи за кордоном, якщо працівник направлявся туди органами прокуратури та перед відрядженням працював на прокурорсько-слідчих посадах і протягом двох місяців після повернення з-за кордону був прийнятий на роботу в органи прокуратури на зазначені посади; 9) час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; 10) період роботи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності Законом України від 14 жовтня 2014 р. № 1697-VII «Про прокуратуру» було присвоєно класні чини (у тому числі працівникам військової прокуратури – відповідні військові звання), а також час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; 11) період роботи на адміністративних посадах, посадах науково-педагогічних та наукових працівників у Національній академії прокуратури України.
Таким чином, нормативно-правовими актами по-різному унормовано періоди роботи, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років та до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам.
Ураховуючи вказані вище положення законодавчих актів та матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вислуга років позивача є меншою від 25 років, визначених частиною 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року за № 1697-VI, що не надає позивачу право на призначення пенсії за вислугу років.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно необхідності застосування відповідачем положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року, суд зазначає таке.
Як підтверджується матеріалами справи, станом до 01.10.2011 у позивача був відсутній необхідний стаж 20 років для призначення їй пенсії за вислугу років.
Отже, колегія суддів наголошує, що у період дії ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції, яка діяла до 01.10.2011, позивач не набула права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при прийнятті Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду як від 06.03.2023 у справі №620/2767/19, так і від 29.11.2023 у справі № 640/20585/18.
Аналогічний висновок міститься і в постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 554/5582/17 (адміністративне провадження №К/9901/20691/18), від 27.02.2019 у справі № 415/2185/17 (провадження № К/9901/34750/18), від 10.10.2019 у справі № 265/3516/17 (адміністративне провадження № К/9901/42548/18), від 19.09.2018 у справі № 497/1470/16-а (адміністративне провадження № К/9901/43944/18), від 31.01.2019 у справі № 607/14234/16-а (провадження № К/9901/39037/18), від 31.01.2019 у справі № 712/13822/16-а (провадження № К/9901/32078/18), від 31.01.2019 у справі № 750/11190/16-а (провадження № К/9901/32180/18), від 23.01.2019 у справі № 525/1149/16-а (провадження № К/9901/22701/18).
Верховний Суд у своїй постанові від 20.12.2018 у справі № 363/4080/16-а (адміністративне провадження № К/9901/35285/18), зазначив, що оскільки, позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.
Ключовим для розгляду цієї справи є саме той факт, що в період дії ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII у позивача не виникало право на пенсію (воно як таке не існувало), а тому не можна вважати, що у спірному випадку відбулося звуження прав позивача, оскільки відсутня першопричина, – саме право, яке може звужуватися. 
З урахуванням вищенаведеного, оскільки стаж позивача за вислугу років недостатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону №1697-VII, а в період дії статті 50-1 Закону №1789-ХІІ позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, підстави для задоволення позову у цій справі відсутні.
Таким чином, розглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позовних вимог без задоволення.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 по справі № 520/3691/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова