ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2025 року
м. Київ
справа №295/9998/19
провадження № 51-1840км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
представника потерпілого                    ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
захисника                                                    ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 на вирок Житомирського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019060000000171, за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
смт Іванопіль Чуднівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України(далі - КК). 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2024 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначено йому покарання із застосуванням приписів ст. 69 КК у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_9 . Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 36 190, 85 грн відшкодування матеріальної шкоди, а також 300 000 грн відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо: початку строку відбування покарання; зарахування у строк відбування покарання перебування під цілодобовим домашнім арештом; заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна; процесуальних витрат; речових доказів.
За встановлених у вироку обставин ОСОБА_9 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої (ч. 2 ст. 286 КК), за таких обставин.
Так, ОСОБА_9 02 червня 2019 року приблизно о 17:40, керуючи технічно справним автомобілем «КІА Soul», р. н. НОМЕР_1 , в м. Житомирі по вул. Чуднівській зі сторони вул. Чумацький Шлях у напрямку виїзду з міста, під`їжджаючи 
до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований навпроти буд. № 120 вказаної вище вулиці, який позначений відповідним дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід», в порушення вимог пунктів 1.7., 2.3б), 12.3. та 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж 
до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля. 
В результаті цієї дорожньо-транспортної події (далі - ДТП) ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку 
з настанням її смерті.
Причиною ДТП та її наслідків було порушення водієм ОСОБА_9 вимог пунктів 1.7., 2.3б), 12.3. та 18.1. ПДР.
Вироком Житомирського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року вирок районного суду щодо ОСОБА_9 скасовано в частині призначеного покарання та цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди.
Ухвалено новий вирок, яким призначено ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Цим же вироком ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 
400 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
У решті вирок залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, і заперечення інших учасників провадження
У касаційній скарзі потерпілий, посилаючись на порушення норм кримінального процесуального закону та матеріального права, просить змінити вирок суду апеляційної інстанції в частині відшкодування моральної шкоди і стягнути із засудженого на його користь 5 000 000 грн.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що Житомирський апеляційний суд 
не в повній мірі врахував його душевний стан та дійсно завдану йому моральну шкоду.
Вважає, що суд під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди повинен був урахувати характер вчиненого правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, інші істотні обставини.
Однак, незважаючи на те, що апеляційний суд частково збільшив розмір відшкодування моральної шкоди, вважає, що вказані вище обставини у повній мірі не були враховані цим судом.
На переконання касатора, суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки показанням психіатра щодо його лікування, яке він вимушений був пройти внаслідок злочинного діяння ОСОБА_9 . Зокрема, зазначає про призначення йому лікарських препаратів, що застосовуються при тяжких депресивних станах, до яких він змушений повертатися й досі, і вони суттєво вплинули на стан його здоров`я. 
Вказує, що один виховує доньку, яка не може навчатися за спеціальністю, про яку мріяла, оскільки він самостійно не має фінансової можливості забезпечити таке навчання. У зв`язку з цим, постійна тривога за доньку та відчуття провини перед нею завдають додаткових моральних страждань.
З огляду на викладене зазначає, що суд апеляційної інстанції у повному обсязі 
не врахував шкоди, завданої його здоров`ю, у вигляді душевних страждань та його психоемоційного стану. Тому вважає, що вирок Житомирського апеляційного суду в цій частині необхідно змінити, а його цивільний позов - задовольнити у повному обсязі.
Крім того, зауважує, що лише у січні 2024 року ОСОБА_9 формально вибачився перед ним, його дочкою та матір`ю його дружини. Однак, стверджує, що це було не щире каяття, а очевидний страх перед покаранням, оскільки засуджений не відшкодував заявленої моральної шкоди та всіляко уникав участі у судових засіданнях. Крім того, перебуваючи під домашнім арештом, намагався позбутися майна, яке належало йому на праві власності, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Захисник засудженого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 подав заперечення, у яких просив касаційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.
В обґрунтування зазначає, що 29 травня 2025 року постановою державного виконавця виконавче провадження щодо вироку Житомирського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_9 матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_8 було закінчене з підстав його виконання. На думку сторони захисту, дії ОСОБА_8 , які виразилися в отриманні грошових коштів відповідно до вироку Житомирського апеляційного суду, свідчать про його погодження з рішенням цього суду.
Також захисник засудженого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 подав 
до Верховного Суду касаційну скаргу на вирок Житомирського апеляційного суду 
від 29 квітня 2025 року, за якою було відкрито касаційне провадження. До початку касаційного розгляду від захисника надійшло клопотання про відмову від касаційної скарги, у якому він просить залишити його касаційну скаргу без розгляду. Також, до Суду надійшла заява засудженого ОСОБА_9 у якій він підтримав клопотання захисника та просив залишити касаційну скаргу без розгляду.
З урахуванням наведеного вище, Верховний Суд прийняв відмову захисника від касаційної скарги відповідно до ст. 432 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Водночас відсутні підстави для закриття касаційного провадження, оскільки судове рішення стосовно  ОСОБА_9 оскаржив і потерпілий ОСОБА_8 .
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні представник потерпілого підтримала подану потерпілим касаційну скаргу у повному обсязі.
Прокурор частково підтримав доводи касаційної скарги потерпілого. Просив скасувати вирок апеляційного суду у оскаржуваній частині і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції в частині цивільного позову про відшкодування моральної шкоди.
Захисник заперечував щодо задоволення касаційної скарги потерпілого.
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені 
у касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право змінити судове рішення. 
Суд ухвалює рішення про зміну оскаржуваного судового рішення, у випадку, якщо помилки, допущені судом першої або апеляційної інстанцій, можна усунути без скасування такого рішення, не змінюючи його суті, якщо такі помилки стосуються окремих частин рішення. У разі зміни судового рішення суд касаційної інстанції вправі зменшити суми, які підлягають стягненню, або збільшити їх, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення та кваліфікацію кримінальних правопорушень.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_9 , правильність кваліфікації його діяння та призначеного покарання потерпілий ОСОБА_8 не оспорює.
Що стосується доводів касаційної скарги потерпілого про неправильне вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, то вони є слушними.
Так, відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (ч. 2 ст. 23 ЦК).
Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. 
Абзац 2 ч. 3 ст. 23 ЦК, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження 
№ 14-24цс21).
Заразом стосовно розміру суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Цих вимог у частині стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 грошей у рахунок відшкодування моральної шкоди суд апеляційної інстанції в повній мірі не дотримався, оскільки не врахував усіх обставин кримінального провадження.
Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 400 000 грн, апеляційний суд виходив з тяжкості й характеру вчиненого засудженим діяння, ступеня його винуватості та глибини душевних страждань, яких зазнав потерпілий внаслідок смерті дружини через діяння засудженого, а також їх тривалості.
Водночас, як убачається з матеріалів провадження, поза належною увагою апеляційного суду залишилося те, що внаслідок ДТП потерпілий зазнав непоправної втрати через загибель дружини. Втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, зокрема, попередній стан позивача відновити вже неможливо. 
У зв`язку з цим його моральні страждання тривають від моменту смерті дружини 
й донині. Для їх подолання він, зокрема, був змушений приймати лікарські препарати, що застосовуються при тяжких депресивних станах та впливають 
на його здоров`я.
На переконання Верховного Суду, під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції повною мірою не врахував саме тривалість і глибину моральних страждань потерпілого, який протягом понад 6 років з часу події, впродовж яких здійснювалося це кримінальне провадження, і досі тяжко переживає загибель дружини внаслідок ДТП. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого  ОСОБА_8 щодо розміру стягнення моральної шкоди не узгоджується з принципом розумності, виваженості 
та справедливості, та не відповідає характеру, обсягу та тривалості його моральних страждань у зв`язку зі смертю дружини, а тому згадане судове рішення у цій частині не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Водночас Суд ураховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути 
не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, 
і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, тому вимоги, викладені 
у касаційній скарзі потерпілого, підлягають частковому задоволенню, у зв`язку 
з чим вирок апеляційного суду потрібно змінити, збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 800 000 грн.
На переконання колегії суддів, зазначена сума з огляду на приписи ст. 23 ЦК 
є обґрунтованою, співмірною і відповідатиме характеру, обсягу та тривалості страждань, яких зазнав потерпілий.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Житомирського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 змінити.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 800 000 грн відшкодування моральної шкоди. 
У решті судове рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                        ОСОБА_3