Справа № 344/11906/25 
Провадження № 22-ц/4808/95/26 
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Бойчука І.В.,
суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2025 року під головуванням судді Татарінової О.А. в м. Івано-Франківськ,
в с т а н о в и в:
В липні 2025 року ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» 08.10.2018 був укладений кредитний договір №Z75.00109.004411838, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 23 840 грн строком до 08.10.2021.
У зв`язку з не поверненням отриманих коштів за договором кредиту та відповідно до довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором №Z75.00109.004411838 від 08.10.2018 станом на 19.12.2023 заборгованість становить 49 520,38 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 17 134,75 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 5 515,41 грн та заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту в сумі 26 870,22 грн.
Між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» 19.12.2023 укладено договір факторингу №19/12-2023. Відповідно до цього договору ТОВ «Оптіма Факторинг» набуло право вимоги до боржників, визначених в реєстрі боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № Z75.00109.004411838.
Між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 22.12.2023 укладений договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги в тому числі за кредитним договором № Z75.00109.004411838 від 08.10.2018.
Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №Z75.00109.004411838 від 08.10.2018 в розмірі 49 520,38 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом 17 134,75 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 5 515,41 грн та заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 26 870,22 грн, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором Z75.00109.004411838 від 08.10.2018 в сумі 22 650,16 грн, витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 385,01 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3 201,8 грн.
Відмовлено в решті вимог позову.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2025 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 11 вересня 2025 року у цивільній справі № 344/11906/25 за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
ОСОБА_1 на вказане заочне рішення подав апеляційну скаргу.
Зазначив, що не погоджується із вказаним заочним рішенням, оскільки воно є незаконним і необгрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству України.
Вказав, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом було порушено ряд норм матеріального права. До порушення норм матеріального права при винесенні рішення судом першої інстанції призвело те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і в результаті дійшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи.
Вважає, що строк позовної давності за кредитним договором №Z75.00109.004411838 від 08.10.2018 починає обраховуватися з дати 08.10.2021 і такий строк становить тільки три роки. На момент звернення позивача до суду про стягнення заборгованості з відповідача строк позовної давності давно минув. Тому після завершення строку давності кредитор втрачає право на судовий захист, за умови що боржник заявив про сплив строку позовної давності у встановленому порядку. Сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові.
Зазначив, що судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягав застосуванню, що вважається порушенням норми матеріального права (ст. 309 ЦПК України).
Просив скасувати оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції і стягнути на користь відповідача з ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 077,51 грн.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційним судом розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, враховуючи таке.
Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язання за укладеним договором і є підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним боргом в сумі 17 134,75 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 5 515,41 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в розмірі 26 870,22 грн, суд першої інстанції звернув увагу, що п.1.10 укладеного між сторонами договору не містять переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. Надання інформації по рахункам позичальника споживач має право отримувати безоплатно згідно з ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Тому, обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Апеляційний суд вважає, що такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, враховуючи таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 08.10.2018 між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір №Z75.00109.004411838. За цим договором відповідач отримав фінансовий кредит в розмірі 23 840 грн на поточні потреби, включаючи витрати на страховий платіж на строк 36 місяців. Банк надав кредит у день підписання цього договору. Позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (а.с. 5-7).
Згідно п. 1.3 договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 0,49% річних від залишкової суми кредиту. За обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.
У пункті 1.12 договору вказано, що позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок банку.
Пунктом 1.13 договору передбачено, що банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг «Card Blanche Blue ID INS», що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
У п.6.1 договору сторонами узгоджено графік щомісячних внесків за кредитним договором, а саме за період з 08.11.2018 по 08.10.2021.
Вказаний кредитний договір був підписаний особисто ОСОБА_1 08.10.2018 (а.с.8).
До матеріалів позовної заяви позивачем долучено паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем та в якому зазначені умови кредитування (а.с.9-11).
Одночасно з кредитним договором між ПАТ «Страхова компанія «ТАС», від імені якого діє ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування життя №Z75.00109.004411838 від 08.10.2018. Розмір страхового внеску за договором складає 3 288,28 грн (а.с.15-17).
ОСОБА_1 08.10.2018 підписано заяву Z75.00109.004411838 про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку ПАТ «Ідея Банк», згоду фізичної особи-суб`єкта кредитної історії та письмову згоду фізичної особи - клієнта банку (а.с.13).
ОСОБА_1 08.10.2018 було виплачено кредитні кошти в сумі 20 551,72 грн, що підтверджено ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту за договором Z75.00109.004411838 від 08.10.2018 на рахунок НОМЕР_1 та ордер-розпорядження №1 про сплату страхового платежу в сумі 3 288 грн (а.с.18).
З виписки ПАТ «Ідея банк» по рахунку № НОМЕР_2 за період з 08.10.2018 по 19.12.2023 вбачається, що заборгованість відповідача станом на 08.10.2019 року становить 39 176 грн (а.с.19-22).
Відповідно до довідки розрахунку ПАТ «Ідея банк» від 19.12.2023 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором Z75.00109.004411838 від 08.10.2018 станом на 19.12.2023 складає 49 520,38 грн: за основним боргом в розмірі 17 134,75 грн, за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 5 515,41 грн та за нарахованими та несплаченими комісіями в розмірі 26 870,22 грн (а.с.23). 
Між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» 19.12.2023 укладено договір факторингу №19/12-2023 (а.с. 28-34).
Відповідно до п. 2.1,2.2 договору факторингу AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед AT «Ідея Банк» та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладення цього договору.
ТОВ «Оптіма Факторинг» зобов`язання за договором факторингу виконало в повному обсязі та перерахувало суму, визначену в розділі 3 договору факторингу на користь AT «Ідея Банк», що підтверджується платіжною інструкцією від 20.12.2023 (а.с.38).
На виконання п.2.2. договору між AT «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» підписано реєстр боржників, відповідно до п.1057 якого передано кредитний договір Z75.00109.004411838 від 08.10.2018 в загальному розмірі 49 520,38 грн (а.с.35-37).
Між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 22.12.2023 був укладений договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги (а.с.40-44).
ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за договором факторингу виконало в повному обсязі та перерахувало суму, визначену в розділі 3 договору факторингу на користь ТОВ «Оптіма Факторинг», що підтверджується платіжною інструкцією від 26.12.2023 (а.с.48).
На виконання п.2.2. договору між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» підписано реєстр боржників, відповідно до п.1057 якого передано кредитний договір Z75.00109.004411838 від 08.10.2018 в загальному розмірі 49 520,38 грн (а.с.45-47).
Щодо основної суми заборгованості в сумі 17 134, 75 грн та нарахованих процентів в розмірі 5 515, 41 грн слід вказати таке.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Також, згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо повернення отриманих коштів. Відповідно до поданої позивачем довідки розрахунку від 19.12.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 22 650, 16 грн, з яких основна сума заборгованості 17 134, 75 грн та нараховані проценти в розмірі 5 515, 41 грн. Оскільки розрахунок в цій частині відповідачем не спростовано, а контрозрахунку суду не подано обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 22 650, 16 грн.
Щодо стягнення 26 870, 22 грн комісії необхідно зазначити наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закон) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом передбачено право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року (справа № 202/5330/19) у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлено щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». 
Відповідно до п. 1.10 укладеного між сторонами договору позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Таким чином, п.1.10 договору не містять переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. 
Оскільки надання інформації по рахункам позичальника споживач має право отримувати безоплатно згідно з ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то за таких обставин умова кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемною відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону.
Крім того, зазначені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа № 755/11636/21) та від 16 листопада 2022 року (справа № 755/9486/21).
Враховуючи, що позивачем не подано доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували, які саме послуги надаються відповідачеві за котрі необхідно здійснювати сплату комісії в сумі 26 870,22 грн позовні вимоги в цій частині є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають, що правильно вказаного судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності за кредитним договором від 08.10.2018 починає обраховуватися з 08.10.2021 і становить три роки не приймається до уваги колегією суддів, ураховуючи таке.
Право на звернення до суду за захистом передбачено ст. 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України.
Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
У справі, яка переглядається строк кредитування становить 36 місяців: з 08.10.2018 по 08.10.2021. З урахуванням приписів ст. 261 ЦПК України саме з 08.10.2021 у позивача виникло право звернення з позовом. За правилами трирічного строку загальної позовної давності днем сплину цього строку є 08.10.2024. Позивач звернувся до суду в липні 2025 року.
Через військову агресію російської федерації проти України 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє наразі.
Згідно зі ст. 1 Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.
Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.
У період дії в Україні воєнного стану позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків (визначення початок перебігу, закінчення строків, вчинення дій в останній день строку тощо), у тому числі і загальні правила обчислення позовної давності.
Верховною Радою України 15 березня 2022 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії. А продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.
Таким чином, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX) розширив обставини зупинення позовної давності.
Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Вказана норма набрала чинності 17 березня 2022 року на підставі Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».
Отже, з 15 березня 2022 року перебіг позовної давності зупинився для будь-яких зацікавлених у судовому захисті осіб. Причому, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування воєнного стану. І лише від дня припинення останнього, плин строку захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного суб`єктивного права в судовому порядку продовжиться, з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Таким чином, оскільки загальний трирічний строк пред`явлення позову у справі, яка переглядається, спливав 08.10.2024, тобто під час дії воєнного стану, то цей строк не сплив, а продовжується до кінця його дії.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до обставин, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у таких випадках покладаються на апелянта.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову складено 05 січня 2026 року.
Суддя-доповідач: І.В. Бойчук
Судді: О.В. Пнівчук 
О.О. Томин