Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
11 лютого 2026 року справа № 520/25578/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу
за позовною заявою Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут
до ОСОБА_1 
про стягнення суми,

В С Т А Н О В И В:
Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут (далі по тексту – позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту – відповідач), в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут – 360 121,66 грн витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач повинен відшкодувати суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням під час навчання в сумі 360 121,66 грн. 
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі Вікторівні.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене позовне провадження в адміністративній справі.
Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.
Вказану ухвалу суду надіслано судом відповідачу з використанням системи ЄСІТС та доставлено в його електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Однак у встановлений судом строк відповідач відзиву не подав, про причини не подання відзиву суд не повідомив, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Розглянувши усі надані сторонами документи, у тому числі ті, які надійшли до суду через систему "Електронний суд" та наявні у комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" з моменту звернення позивачем до суду з цією позовною заявою, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.
Судом встановлено, що відповідач проходив навчання та військову службу у Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут у період з 31.07.2024 по 04.09.2025 на посаді курсанта.
З 31.07.2024 року ОСОБА_1 наказом начальника Військового інституту від 31.07.2024 року №32 (по особовому складу) зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання, наказом начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут (витяг з наказу начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут (по стройовій частині) № 243 від 27.08.2024 року) з 26.08.2024 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу інституту, на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення по курсантській нормі з 27.08.2024 року.
Наказом начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут від 04.09.2025 №260 (по стройовій частині) ОСОБА_1 відраховано з навчання у зв`язку з достроковим розірванням контракту через академічну неуспішність та вважається таким, що з 05.09.2025 переведений на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до пункту 1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Університету, і відповідачем, ОСОБА_2 попередньо та добровільно взяв на себе зобов`язання “відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу”.
Збитками є витрати, пов`язані з навчанням і утриманням відповідача у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут за період з 26.08.2024 по 04.09.2025. Загальна сума витрат на утримання відповідача складає 360 121,66 грн, з яких витрати пов`язані з грошовим забезпеченням – 339 636,77 грн, з продовольчим забезпеченням протягом навчання – 0,00 грн., з речовим забезпеченням – 1091,08 грн, послуги за споживання комунальних послуг та енергоносіїв – 19393,81 грн, медичне забезпечення – 0,00 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком відповідних служб Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут. 
Позивач стверджує, що внаслідок розірвання контракту у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання, а у позивача – право звернення до суду для захисту майнових інтересів в судовому порядку.
Відповідач 04.09.2025 ознайомився із сумою заборгованості, що підтверджується листом ознайомлення.
Загальна сума заборгованості складає 360 121,66 грн, проте не відшкодована відповідачем на момент звернення до суду, що підтверджується зазначеними матеріалами справи.
Оскільки відповідачем не відшкодовані витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 360 121,66 грн, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон України №2232-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно частини другої статті 25 Закону України №2232-XII порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Статтею 25 Закону України №2232-XII врегульовано порядок підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.
За приписами частини першої статті 25 Закону України №2232-XII підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського та офіцерського складу проводиться у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.
Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно частини четвертої статті 25 Закону України №2232-XII громадяни України, які в установленому порядку зараховані до закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти для здобуття певних освітніх рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.
Курсанти з числа військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, після зарахування до закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладають контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону (частина сьома стаття 25 Закону України №2232-XII). 
Відповідно до частини десятої статті 25 Закону України №2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "з", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж", "з" пункту 2 та підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
З цього приводу суд зауважує, що з наявного в матеріалах справи контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, судом встановлено, що позивач був ознайомлений про обов`язок відшкодування Міністерству оборони України витрат, пов`язаних з утриманням у закладі, в якому проходить навчання в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання.
Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі - Порядок №964), пунктом 1 якої визначає, зокрема, механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти (далі - витрати).
Витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ та Службі зовнішньої розвідки (п.2 Порядку №964).
Згідно пункту 3 Порядку № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з:
грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;
перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку;
оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.
За пунктом 4 Порядку №964 передбачено, що розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
На виконання пункту 3 Порядку №964 спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок розрахунку витрат), яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання.
Відповідно до пункту 2.3 цього Порядку розрахунку витрат закріплено, що у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу вищого навчального закладу.
Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу вищого навчального закладу.
Судом, з наявного в матеріалах справи загального розрахунку №243 від 04.09.2025, було встановлено, що фактичні витрати, пов`язані з утриманням складають 360 121,66 грн.
Також встановлено, що відповідач 04.09.2025 ознайомився із сумою заборгованості, що підтверджується листом ознайомлення, який наявний в матеріалах справи. 
На підставі наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку про обізнаність відповідачем про порядок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, проте вказану заборгованість позивач не відшкодував у добровільному порядку.
Згідно пунктом 7 Порядку №964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Під час розгляду справи до суду не надані докази добровільного відшкодування відповідачем заборгованості по витратам, пов`язаним з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, в розмірі 360 121,66 грн.
Вказані обставини свідчать про наявність законних підстав у позивача для стягнення вказаної суми заборгованості по витратам, пов`язаним з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, в судовому порядку.
Відповідно до частини першої статті ст 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що відповідач був обізнаний про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, проте, станом на час розгляду справи заборгованість у добровільному порядку ним не відшкодована, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Позивачем не надано доказів понесених ним витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут (вулиця Князів Острозьких, 45/1, місто Київ, 01011, ЄДРПОУ: 24978555) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення суми – задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут – 360 121,66 грн (триста шістдесят тисяч сто двадцять одна гривня 66 копійок) витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі.
Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА