ПОСТАНОВА 
Іменем України

22 грудня 2025 року         м. Кропивницький

справа № 398/5825/24
провадження № 22-ц/4809/1536/25 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л., 
за участі секретаря – Бойко В. В.,
учасники справи:
позивач – Комунальне підприємство «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа – Олександрійська міська рада, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Олександрійської міської ради,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кучми Людмили Володимирівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 липня 2025 року у складі судді Молонової Ю. В. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В листопаді 2024 року Комунальне підприємство «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради (далі - КП «ЦМЛ м. Олександрії») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просило:
-визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням, у зв`язку з припиненням трудових правовідносин між ОСОБА_1 та КП «ЦМЛ м. Олександрії» відповідно до умов Договору № б/н від 11 червня 2019 року;
-виселити ОСОБА_1 з квартири разом з усіма членами його сім`ї, що проживають разом з ним та зобов`язати передати квартиру у власність КП «ЦМЛ м. Олександрії» у придатному для проживання стані;
-стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 04 грудня 2018 року працював на посаді лікаря-анестезіолога у КНП «Олександрійська центральна районна лікарня Олександрійської міської ради». 
23 травня 2019 року рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області № 333 було визнано службовою (відомчою) Олександрійської центральної районної лікарні квартиру АДРЕСА_1 та видано ордер на вказану квартиру ОСОБА_1 у складі сім`ї - 3 чол. 
31 жовтня 2023 року на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_1 був звільнений з роботи по переводу в КП «ЦМЛ м. Олександрії» ОМР згідно Наказу № 474 від 31.10.2023. 
01 листопада 2023 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії № 2 по переводу з КНП «Олександрійська ЦРЛ». 
22 липня 2024 року трудові відносини з відповідачем припинено у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до Наказу директора КП «ЦМЛ м. Олександрії» № 78-к від 22 липня 2024 року. 
Враховуючи викладене, позивач на підставі ст. 124 Житлового кодексу України (далі – ЖК України) звернувся до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 липня 2025 року позов КП «ЦМЛ м. Олександрії» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням, виселення із службового житлового приміщення та зобов`язання передати квартиру задоволено частково.
Визнано ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування службовою квартирою АДРЕСА_2 .
Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 зі службової квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ЦМЛ м. Олександрії» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 514 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КП «ЦМЛ м. Олександрії» витрати по сплаті судового збору у розмірі 757 грн. 
Повернуто КП «ЦМЛ м. Олександрії» частину сплаченого при зверненні до суду судового збору за квитанцією № 1588 від 04.11.2024 в розмірі 757 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачами не надано доказів на підтвердження їх права проживання у квартирі АДРЕСА_1 та не спростовано доводи позивача, якими обґрунтовано позов.
Суд першої інстанції зауважив, що з моменту припинення трудових відносин із позивачем, який є власником службового житла, для відповідача перестають існувати правові підстави користування ним, що, по суті, робить подальше користування незаконним і призводить до виникнення в позивача, який надав службове житлове приміщення для проживання, права на звернення до суду з позовом про виселення в будь-який час, поки триває це правопорушення.
Оскільки незаконне утримання відповідачем вказаної службової квартири позбавляє можливості позивача забезпечити житловою площею інших працівників, які потребують поліпшення житлових умов, чим спричиняється шкода їх законним інтересам та правам, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів передати квартиру у власність КП «ЦМЛ м. Олександрії» у придатному до проживання стані не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Кучма Л. В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 липня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з порушенням завдань та основних засад цивільного судочинства.
Заперечуючи проти задоволення позовної заяви, сторона позивача надавала усні та письмові пояснення, в яких зазначала, що звертаючись до суду з позовом, КП «ЦМЛ м. Олександрії» не надало жодних документів, які б підтверджували право власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , а матеріали справи не містять інформації щодо можливих дій, на які уповноважено позивача щодо житлового приміщення, закріпленого на праві оперативного управління майном.
Під час розгляду справи судом першої інстанції прийнято до уваги докази, подані поза межами визначених процесуальних строків та в спосіб, який не передбачено ЦПК України, що є порушенням ч. 2 ст. 2 ЦПК України.
В матеріалах справи відсутні документи, які посвідчують право власності позивача (виписка з Реєстру прав на нерухоме майно), а тому позивач є неналежним.
Крім того, судом першої інстанції безпідставно стягнуто судовий збір у розмірі, що є більшим ніж той, що було передбачено за результатами розгляду справи, адже, враховуючи ту обставину, що позовні вимоги задоволено частково, судовий збір повинен був бути поділений між позивачем та відповідачами порівну, тобто з ОСОБА_1 мало бути стягнуто 757 грн судового збору.

Відзиви на апеляційну скаргу

Від КП «ЦМЛ м. Олександрії» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу адвоката Кучми Л. В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 липня 2025 року без змін.
Відзивів на апеляційну скаргу від інших учасників не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду представник КП «ЦМЛ м. Олександрії» Савсюк В. А. та представник Олександрійської міської ради Михайленко Т. В. заперечували проти доводів апеляційної скарги. 
ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Олександрійської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовою повісткою та довідкою про доставку електронного документа.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 22.12.2021 № 377 припинено юридичну особу публічного права Комунальне некомерційне підприємство «Олександрійська центральна районна лікарня Олександрійської міської ради» шляхом приєднання до КП «ЦМЛ м. Олександрії». 
Пунктом 5 рішення визначено, передати безоплатно майно комунальної власності, яке перебуває на балансі Комунального некомерційного підприємства «Олександрійська центральна районна лікарня Олександрійської міської ради» на баланс Комунального підприємства «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради.
Наказом КП «ЦМР м. Олександрії» від 22.07.2024 № 78-к звільнено з роботи ОСОБА_1 – лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивного терапії № 2, 22.07.2024 у зв`язку з прогулом без поважних причин відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КзпП України без попередньої згоди виробничого органу первинної профспілкової організації згідно з абз. 5 ст. 43-1 КЗпП України.
ОСОБА_1 04.12.2018 в Олександрійській ЦРЛ прийнятий на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з жінками для інтенсивної терапії та гемодіалізу; 31.10.2023 звільнений з роботи по п. 5 ст. 36 КЗпП України по переводу в КП «ЦМЛ м. Олександрії»; 01.11.2023 КП «ЦМР м. Олександрії» прийнятий на роботу на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії № 2 по переводу з КНП «Олександрійська ЦРЛ»; 22.07.2024 звільнений у зв`язку з прогулом без поважних причин п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Рішенням Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 03.11.2023 № 719, затверджено передавальний акт основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, виробничих запасів Комунального некомерційного підприємства «Олександрійська районна лікарня Олександрійської міської ради» до правонаступника КП «ЦМЛ м. Олександрії».
Рішенням Олександрійської районної ради Кіровоградської області від 13.02.2019 № 427 затверджено районну програму підготовки медичних кадрів та поліпшення їх соціального захисту на 2019 рік.
Рішенням № 333 від 23.05.2019 виконавчий комітет Олександрійської міської ради Кіровоградської області визнав службовою (відомчою) Олександрійської центральної районної лікарні квартиру АДРЕСА_1 та видав ордер на вказану квартиру ОСОБА_1 , на склад сім`ї – 3 чол. 
06.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до Олександрійської центральної лікарні та просив надати йому та членам його сім`ї службове житло, у зв`язку з відсутністю належних умов для проживання та будь-якого власного житла в місті Олександрія. Також, 06.06.2019 ОСОБА_1 підписав зобов`язання про виселення із службового житла протягом місця з моменту видання такого наказу.
ОСОБА_1 відповідно до договору найму житла від 11.06.2019 наймає у Олександрійської центральної районної лікарні службове житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно Акту приймання-передачі майна, наймодавець - Олександрійська центральна районна лікарня, передає в користування наймачу – ОСОБА_1 службове житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .
Наказом №36-л від 02.02.2024 КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії» створено комісію по перевірці відомчого житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .
Актами № 1 від 16.02.2024, № 2 від 20.03.2024, № 3 від 29.04.2024, № 4 від 24.05.2024, № 5 від 28.06.2024, № 6 від 26.07.2024, № 7 від 30.08.2024 підтверджується, що обстеження квартири, в якій проживає ОСОБА_1 , не відбулося у зв`язку з відсутністю наймача вдома.
23.07.2024 № 1675, КП «ЦМЛ м. Олександрії» направила ОСОБА_1 вимогу про надання доступу комісії до житлового приміщення для перевірки його стану та вивільнення службового приміщення і передання його лікарні.
За змістом довідки № 593 від 17.03.2023 ОСОБА_1 дійсно працює на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії КНП «Петрівська центральна лікарня» Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області за основним місце роботи.
Свідоцтвом про право власності на житло від 19.07.1993 підтверджується, що квартира яка знаходиться в АДРЕСА_4 , належить на праві приватної спільної (сумісної) власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 27.10.2010. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 .
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб 13.12.2023. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_13 .
ОСОБА_3 навчається в 6-Б класі Рівненського ліцею № 12 Рівненської міської ради, що підтверджується відповідними довідками.
Судовим наказом Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.06.2022, справа №398/4033/21, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_12 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Листом від 30.04.2025 № 95/6/07/1 Олександрійська міська рада повідомила ОСОБА_14 , що клопотань від Петрівського селищного голови про можливість проживання ОСОБА_1 , відпрацювання та в подальшому, виведення з числа службових квартири за адресою: АДРЕСА_3 до Олександрійської міської ради не надходило.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.03.2019, посвідченого Приходько О. М. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 245 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві власності Олександрійській центральній районній лікарні.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
За змістом статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Правова позиція Європейського суду з прав людини щодо тлумачення пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає кожній особі гарантії, крім інших прав, права на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Подібні положення закріплені також в національному законодавстві.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 Житловий кодекс України).
Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.
У справі, що переглядається в касаційному порядку, спірні правовідносини стосуються виселення особи із службового житла після припинення трудових правовідносин.
Статтею 124 ЖК України передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає, зокрема, у тому, що особа, яка користується службовим житлом, знає, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення.
Проживання у службовому житлі після припинення трудових правовідносин з роботодавцем не свідчить про законність його використання особою, якій воно було надане на час існування вказаних правовідносин.
Водночас, стаття 125 ЖК України передбачає випадки коли особу не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення. Зокрема, це стосується: осіб з інвалідністю внаслідок війни та інших осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв`язаного з перебуванням на фронті; учасників Другої світової війни, які перебували у складі діючої армії; сім`ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті чи при виконанні інших обов`язків військової служби; сім`ї військовослужбовців; осіб з інвалідністю з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, що звільнені з посади, у зв`язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення; осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; осіб з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання I і II груп, осіб з інвалідністю I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Матеріалами справи підтверджується, що рішенням № 333 від 23.05.2019 виконавчий комітет Олександрійської міської ради Кіровоградської області вирішив визнати службовою (відомчою) Олександрійської центральної районної лікарні квартиру АДРЕСА_1 , та видав ордер на службову (відомчу) квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на склад сім`ї – 3 чол (том 1 а. с. 32).
06.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до Олександрійської центральної лікарні та просив надати йому та членам його сім`ї службове житло, у зв`язку з відсутністю належних умов для проживання та будь-якого власного житла в місті Олександрія та підписав зобов`язання про виселення із службового житла протягом місця з моменту видання такого наказу (том 1 а. с. 33).
Відповідно до копії договору найму житла від 11.06.2019 ОСОБА_1 винайняв у Олександрійської центральної районної лікарні службове житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (том 1 а. с. 35-36).
Актом приймання-передачі майна наймодавець - Олександрійська центральна районна лікарня передала в користування наймачу – ОСОБА_1 службове житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (том 1 а. с. 37).
Рішенням Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 22.12.2021 № 377, припинено юридичну особу публічного права Комунальне некомерційне підприємство «Олександрійська центральна районна лікарня Олександрійської міської ради» шляхом приєднання до Комунального підприємства «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради. 
Пунктом 5 вказаного рішення визначено передати безоплатно майно комунальної власності, яке перебуває на балансі Комунального некомерційного підприємства «Олександрійська центральна районна лікарня Олександрійської міської ради» на баланс Комунального підприємства «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради (том 1 а. с. 11).
Рішенням Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 03.11.2023 № 719, затверджено передавальний акт основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, виробничих запасів Комунального некомерційного підприємства «Олександрійська районна лікарня Олександрійської міської ради» до правонаступника Комунального підприємства «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради (том 2 а. с. 21-24).
З аналізу копії трудової книжки НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_1 04.12.2018 в Олександрійській ЦРЛ прийнятий на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з жінками для інтенсивної терапії та гемодіалізу; 31.10.2023 звільнений з роботи по п. 5 ст. 36 КЗпП України по переводу в КП «ЦМЛ м. Олександрії»; 01.11.2023 КП «ЦМЛ м. Олександрії» прийнятий на роботу на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії № 2 по переводу з КНП «Олександрійська ЦРЛ»; 22.07.2024 звільнений у зв`язку з прогулом без поважних причин п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (том 1 а. с. 15-20).
Наказом КП «ЦМЛ м. Олександрії» від 22.07.2024 № 78-к звільнено з роботи ОСОБА_1 – лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивного терапії № 2, 22.07.2024 у зв`язку з прогулом без поважних причин відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КзпП України без попередньої згоди виробничого органу первинної профспілкової організації згідно з абз. 5 ст. 43-1 КзпП України (том 1 а. с. 14).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є малолітньою особою.
Згідно з вимогами, установленими частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, визначає Порядок проведення органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.
Отже, усталеним є підхід в застосуванні статті 19 СК України, який полягає у тому, що при розгляді судом спорів щодо виселення дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, висловленим в постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц, висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 листопада 2025 року клопотання Олександрійської міської ради про витребування висновку органу опіки та піклування задоволено та зобов`язано Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Олександрійської міської ради надати до Кропивницького апеляційного суду письмовий висновок щодо доцільності виселення малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із службової квартири АДРЕСА_2 .
На виконання зазначеної ухвали до суду було надано висновок від 03.12.2025 № 296/5/10/1, в якому виконавчий комітет Олександрійської міської ради, як орган опіки та піклування, беручи до уваги ст. 160 СК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України та висновок комісії з питань захисту прав дитини, а також враховуючи, що малолітня ОСОБА_3 користується житлом, де її мати є співвласником, вважав за доцільне зняти з реєстрації та висилити зі службової квартири АДРЕСА_5 малолітню ОСОБА_3 , що дасть можливість поліпшити житлові умови інших родин медичних працівників, або забезпечити житлом сім`ї молодих лікарів, яких потребує Олександрійська територіальна громада (том 2 а. с. 94). 
З наведеного слідує, що спірне службове житло було надано ОСОБА_1 , як працівнику Олександрійської ЦЛР, правонаступником якої є КП «ЦМЛ м. Олександрія», у складі сім`ї з трьох осіб: він, дружина – ОСОБА_4 та донька – ОСОБА_3 , а в подальшому із займаної посади його було звільнено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
При цьому, судом не встановлено обставин, передбачених ст. 125 ЖК України, які б унеможливлювали виселення відповідачів із спірного житла без надання іншого житлового приміщення.
Таким чином у зв`язку з припиненням трудових відносин з позивачем ОСОБА_1 та члени його сім`ї втратили право на користування службовою квартирою АДРЕСА_5 , а тому наявні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування службовим приміщенням та виселення.
При цьому, суд зауважує, що виселення працівника та членів його сім`ї із службового житла після припинення трудових правовідносин з роботодавцем переслідує легітимну мету у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві».
Формулювання «згідно із законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування.
Положення статей 124, 125 ЖК України визначають, що припинення трудових правовідносин з роботодавцем, за виключенням окремих чітко визначених випадків, має наслідком втрату особою права користування службовим приміщенням та є підставою для виселення із службового житла без надання іншого жилого приміщення. Тобто, формулювання вказаних приписів є достатньо чіткими та передбачуваними для особи, якій таке житло надане у користування на час виконання трудових обов`язків.
Службове житло надається особі тимчасово, допоки з роботодавцем, який надав це житло, її пов`язують трудові правовідносини. Після їх припинення службове житло має бути повернене роботодавцю для того, щоб у ньому мали можливість проживати інші працівники, що перебувають з ним у трудових відносинах і за характером їх роботи потребують надання такого житла.
Відтак, виселення особи зі службового житла після припинення трудових правовідносин із роботодавцем переслідує легітимну мету у розумінні статті 8 Конвенції.
Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).
Таким чином, виселення відповідачів зі службового житла після припинення трудових правовідносин ОСОБА_1 із роботодавцем, переслідує легітимну мету у розумінні статті 8 Конвенції, оскільки після припинення трудових відносин спірне житло має бути повернене лікарні для того, щоб у ньому мали можливість проживати інші працівники цього закладу, що перебувають з нею у трудових відносинах і за характером їх роботи потребують надання такого житла.
Такі висновки судів не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), на яку посилається заявник в касаційній скарзі.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, дійшов достатньо обґрунтованого висновку про наявність правових підстав визнання ОСОБА_1 разом з членами сім`ї такими, що втратили право користування службовим приміщенням та виселення.
Доводи апеляційної скарги про те, що КП «ЦМЛ м. Олександрії» не надало жодних документів, які б підтверджували право власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , спростовуються наявними в матеріалах справи договору купівлі-продажу від 15.03.2019, посвідченого Приходько О.М. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №245 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві власності Олександрійській центральній районній лікарні, правонаступником якої є позивач (том 1 а. с. 204-206).
Суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи судом першої інстанції прийнято до уваги докази, подані поза межами визначених законом процесуальних строків, разом з тим, вказані процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції на правильне по суті спору рішення суду не вплинуло. 
Суд також не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто судовий збір у розмірі, що є більшим ніж той, що було передбачено за результатами розгляду справи,з огляду на таке.
Згідно з ч. 1, 7, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн (том 1 а. с. 9), а тому, враховуючи, що по суті вимоги КП «ЦМЛ м. Олександрі» про виселення осіб із службового приміщення були задоволені, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, а оскільки дитина є неповнолітньою та її інтереси представляють батьки, правильно розподілив між обома відповідачами судовий збір та стягнув з ОСОБА_1 1514 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що/ вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями76-81,89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення по суті спору, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кучми Людмили Володимирівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 липня 2025 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23.12.2025.

Головуючий суддя     С. І. Мурашко 

Судді         С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
Суддя Кропивницького
апеляційного суду      С. І. Мурашко
23.12.2025