Справа №638/15478/25
Провадження № 3/638/373/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2026 року          м.Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі судді Зінченка О.В., за участі секретаря судового засідання Плахотничої В.В., захисника Савченка В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст.130 КУпАП,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 20.07.2025 о 00:30 за адресою сел. Печеніги, Чугуївського району, Харківської області, по віл. Незалежності біля будинку 67 керував транспортним засобом OPEL ZAFIRA, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп?яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306.
ОСОБА_1 . В судове засідання не з?явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся завчасно та належним чином. Крім того, про дату та час судового розгляду на кожне судове засідання був повідомлений захисник.
Виходячи з викладеного, а також враховуючи, що положення ст. 268 КУпАП не встановлюють обов?язкової участі в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у справах даної категорії, а також враховуючи, що ОСОБА_1 представлений захисником, суд вважає можливим розглянути справу без його участі.
Захисник ОСОБА_1 адвокат Савченко В.А. подав клопотання, в якому просив закрити провадження у справі, виходячи з наступного. По-перше, жоден із долучених до адміністративного протоколу відеозаписів не містить підтвердження того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем. Крім того, на підтвердження даному факту адміністративний матеріал не містить і інших, визначених законом, доказів ,як то показань потерпілих, свідків, фото чи відеозаписів тощо. При цьому, сам ОСОБА_1 стверджує, що транспортним засобом не керував. Із долученого до протоколу відеозапису неможливо повністю ідентифікувати транспортний засіб, а також особу, яка ним керувала.
По-друге, огляд ОСОБА_1 на стан сп?яніння проводився неналежним суб?єктом, оскільки останній є військовослужбовцем та, відповідно до положень ст. 266, 266-1 КУпАП, огляд на стан сп?яніння повинен був проводити посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Крім того, захисником подано клопотання про визнання долучених до адміністративного протоколу відеозаписів неналежними та недопустимими доказами, оскільки, по-перше, відеозаписи не є безперервними, що є порушенням правил фіксації при виконанні працівниками поліції своїх обов?язків. По-друге, матеріали справи не містять інформації про технічний засіб, за допомогою якого було здійснено запис.
В судовому засіданні захисник Савченко В.А. викладені вище доводи підтримав, просив закрити провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши захисника, суд дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОН України 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Суд зазначає, що вирішення питання наявності або відсутності перелічених ознак алкогольного сп`яніння вказаним нормативним актом покладено саме на працівників та поліції, однак ним не встановлено обов`язку останніх обґрунтовувати та доводити свої висновки особі, щодо якої зроблено висновок про наявність у неї таких ознак, або будь-кому іншому. 
Дійсно питання наявності таких ознак часто є суб`єктивним, однак даний факт не позбавляє працівників поліції вказаних повноважень та не обмежує відповідну, надану чинним законодавством, дискрецію.
Суд також звертає увагу на те, що із вказаними вимогами до ОСОБА_1 звернулись не будь-які сторонні особи, а саме працівники поліції - центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, як це зазначено у ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Виходячи із системного аналізу викладених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку щодо законності вимоги працівників поліції, які на власне суб`єктивне переконання встановили у ОСОБА_1 наявність ознак алкогольного сп`яніння, пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.
Одночасно суд зазначає, що у разі, якщо особа, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, вважає наявними зловживання з боку працівників поліції при реалізації вищевказаних повноважень, то вона не позбавлена права у подальшому ініціювати притягнення таких поліцейських до відповідальності в порядку, встановленому законом.
Стосовно доводів захисника щодо недопустимості відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції суд зазначає наступне.
Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Дослідивши долучені до адміністративного матеріалу відеозаписи судом встановлено, що один з них містить зображення автомобіля типу універсал, який рухається, а інші відеозаписи містять зображення цього ж автомобіля, яким виявився OPEL ZAFIRA, д.н.з. НОМЕР_1 , та в кому на той момент перебував тільки ОСОБА_1 . Крім того, на відеозаписі міститься факт того, як працівник поліції повідомляє про наявні у ОСОБА_1 ознаки сп?яніння, в зв?язку з чим неодноразово пропонує йому пройти огляд з метою визначення стану алкогольного сп?яніння, на що ОСОБА_1 не надає ніякої відповіді, що цілком закономірно сприйнято працівником поліції як відмову від проходження огляду.
Суд зазначає, що захисником не вказано та не надано на підтвердження таких доводів належних та допустимих доказів, що за події відбувались у період, протягом якого запис переривався та яким саме чином вони спростовують висновки працівників поліції, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення щодо наявності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 .
Дійсно, факт наявності переривання відеозапису, здійсненого працівниками поліції при складанні адміністративного матеріалу, свідчить про наявність порушення п. 5 вищевказаної Інструкції.
Разом із тим, не будь-яке формальне недотримання вимог закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим. Натомість закон зобов?язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.
Суд має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми, і має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду та виклав його у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 344/2995/15-к, яка на переконання суду, є застосовною у даній справі з огляду на те, що провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як про це неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, зокрема у справах «Швидка проти України» та «Надточій проти України».
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, а твердження захисника про неналежність та недопустимість доказів є необґрунтованими.
Крім того, суд відхиляє доводи захисника про те, що працівники поліції повинні були викликати представників ВСП.
По-перше, відеозапис не відображає того факту, що ОСОБА_1 повідомив працівників поліції про те, що є військовослужбовцем та що у той конкретний момент перебував при виконанні військового обов`язку. 
По-друге, стаття 266-1 КУпАП передбачає порядок проведення огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Разом із тим, ОСОБА_1 інкриміновано адміністративне правопорушення на транспорті, а саме порушення Правил дорожнього руху в частині обов`язку проходження водіями транспортних засобів огляду на стан сп`яніння, щодо яких є підстави вважати, що вони у такому стані знаходяться, тобто правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, а згідно ст. 255 КУпАП протоколи про правопорушення за даною нормою мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції.
З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування спеціальних норм КУпАП, які регулюють порядок притягнення до адміністративної відповідальності військовослужбовців.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
При призначенні адміністративного стягнення, суд приймає до уваги характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини. 
Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, судом не встановлено.
Керуючись ст. 283-285, 294, 307, 308 КУпАП суддя
п о с т а н о в и в:
Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік.
Штраф ОСОБА_1 має сплатити у 15-тиденний строк з дня вручення йому копії постанови.
Роз`яснити ОСОБА_1 що згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП, у разі несплати штрафу у 15-денний строк з дня вручення йому постанови штраф стягується у подвійному розмірі, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн на користь держави.
Реквізити для сплати штрафу: Отримувач коштів: ГУК Харківськ обл/Харкiвобл/21081300; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37874947; Рахунок отримувача (IBAN): UA168999980313020149000020001; Код класифікації доходів бюджету: 21081300; призначення платежу: справа № 638/15478/25; постанова від 26.01.2026; ПІБ.
Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації бюджету: 22030106, призначення платежу: справа № 638/15478/25; постанова від 26.01.2026; ПІБ
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя           О. В. Зінченко     

Повний тнекст постанови виготовлений 29.01.2025.