ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/19909/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Сафронової С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 в адміністративній справі №160/19909/25 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас-Інвест» про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

08.07.2025 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас-Інвест», в якому просило: встановити тимчасове обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи за межі України до погашення податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас-Інвест».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 адміністративний позов задоволено частково, а саме суд: 
Встановив тимчасове обмеження у праві виїзду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас-Інвест» (код ЄДРПОУ 31551342) - ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) за межі України до погашення податкового боргу в розмірі 5 397 066,50 грн. або настання інших обставин, зазначених в п.87.14 ст.87 ПК України.
В іншій частині заявлених позовних вимог – відмовив.
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12.09.2024 в справі №120/2322/24.
Оскільки, ГУ ДПС у Дніпропетровській області подано позовну заяву в порядку статті 289-2 КАС України, строк на звернення до суду визначається статтею 122 КАС України та становить три місяці, який обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
Згідно матеріалів справи що податкова вимога була складена позивачем 25.04.2023 №0007158-1310-0436, була направлена на адресу ТОВ «АТЛАС-ІНВЕСТ» 02.05.2023, та повернулась штемпель на конверті 15.05.2023. 
Відповідно 240 календарних днів для сплати податкового боргу сплинули 10.01.2024.
З позовною заявою контролюючий орган звернувся 07.07.2025, тобто через 1 рік 5 місяців і 29 днів (546 днів), а саме поза межами строку, визначеного абзацом другим частини другої статті 122 КАС України.
Доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду представником позивача не надано, підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду в поданій 07.07.2025 заяві не зазначено.
Жодних обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом, представником позивача не вказано і докази, на їх підтвердження, в матеріалах справи відсутні.
Постанова Верховного Суду справа №160/5655/22 від 31.03.2025 на яку посилається позивач не підлягає застосуванню, оскільки обставини справи не є подібними, Верховним Судом не вирішувалось питання процесуального порядку звернення до суду із позовом про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України.
Також, пунктом ст. 87 ПК України встановлено, що у разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, контролюючий орган може звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України - до погашення такого податкового боргу.
Тимчасове обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України встановлюється як забезпечувальний захід виконання судового рішення або рішення керівника контролюючого органу про стягнення суми податкового боргу.
В той же час, матеріали справи не містять жодних доказів про те, що відносно ТОВ "АТАС-ІНВЕСТ" наявне відповідне судове про стягнення суми податкового боргу.
Відтак звернення ГУ ДПС у Дніпропетровській області із позовом про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи за межі України є передчасним.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області не доведено наявність правових підстав для застосування до керівника ТОВ "АТЛАС-ІНВЕСТ" забезпечувального заходу у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України, а тому у задоволенні позову потрібно відмовити повністю.
Від позивача надійшов відзив на скаргу в якому останній заперечував обґрунтування наведені у скарзі.
В обґрунтування зазначено, зокрема, посилається на постанову Верховного Суду справа №160/5655/22 від 31.03.2025.
Від скаржника надійшла відповідь на відзив.
В обґрунтування зазначено, зокрема, що постанова Верховного Суду справа №160/5655/22 від 31.03.2025, на яку посилається позивач не підлягає застосуванню під час вирішення даного спору, оскільки правовідносини які розглядаються в рамках даної справи та справи №160/5655/22 не є подібними. 
Позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом та позивач не зазначив у позові поважність та об`єктивність причин пропуску вказаного строку та не надав до суду належним чином обґрунтовану заяву про поновлення.
З урахуванням вимог ст. 56, 57 ПК України, грошові зобов`язання ТОВ «АТЛАС- ІНВЕСТ» не набули статусу податкового боргу
Оскільки в матеріалах судової справи № 160/19909/25 відсутнє підтвердження про вручення Відповідачеві 1 та Відповідачеві 2 податкової вимоги від 25.04.2023. Позивачем не доведено обставину, що станом на день звернення до суду, грошове зобов`язання ТОВ «АТЛАС-ІНВЕСТ» зі сплати 5 397 066,50 грн. - є узгодженим та є податковим боргом. 
Так, вказаним пунктом ст. 87 ПК України встановлено, що у разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги щодо суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, контролюючий орган може звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України - до погашення такого податкового боргу.
Тимчасове обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України встановлюється як забезпечувальний захід виконання судового рішення або рішення керівника контролюючого органу про стягнення суми податкового боргу.
Так, застосування забезпечувального заходу у вигляді тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України можливе лише у випадку виникнення сукупності таких передумов: наявність у юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника податкового боргу у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень; судового рішення або рішення керівника контролюючого органу про стягнення суми податкового боргу; не сплата такого боргу протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Товариство як платник податків перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
Відповідно до п.59.5. статті 59 Податкового кодексу України, контролюючим органом було сформовано податкову вимогу № 0007158-1310-0436 від 25.04.2023 року, яка направлена товариству; докази направлення містяться у матеріалах справи.
Уповноваженою особою ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято рішення № 52/31551342/481 від 02.06.2023 року про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.
Позивач виставив платіжні інструкції до банківських установ з метою погашення податкового боргу товариства; платіжні інструкції залишились без виконання через відсутність грошових коштів на рахунках товариства.
Податковий борг товариства становить 5 397 066,50 грн., що підтверджується інформацією, яка надана позивачем, та ІКП відповідача - 1, роздруківка з якого міститься у матеріалах справи.
Позивач уважає, що оскільки за відповідачем обліковується борг, що перевищує 1 мільйон гривень, який не сплачений протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, позивач як контролюючий орган має право звернутися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника товариства за межі України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 6 ПК України надано визначення понять «податок» та «збір». Так, податок - це обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платника податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податків, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.
Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. ПК України).
За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності. 
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України ).
Тобто, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником в строки, визнається сумою податкового боргу платника податків.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, на платників податків покладений обов`язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору впорядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Підпунктом 20.1.35-2 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівників юридичних осіб або постійних представництв нерезидентів-боржників за межі України у разі невиконання податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу.
У відповідності з пунктом 87.13 статті 87 ПК України, у разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, контролюючий орган може звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України - до погашення такого податкового боргу.
Вимоги абзацу першого цього пункту не застосовується у разі наявності зобов`язання держави щодо повернення юридичній особі або постійному представництву нерезидента-боржника помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, бюджетного відшкодування податку на додану вартість, якщо загальна сума непогашеної заборгованості держави перед боржником дорівнює або перевищує суму податкового боргу такого боржника.
Тимчасове обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України встановлюється як забезпечувальний захід виконання судового рішення або рішення керівника контролюючого органу про стягнення суми податкового боргу.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що статтю 87 ПК України доповнено наведеним вище пунктом 87.13 та 87.14 згідно із Законом України від 30.11.2021 №1914-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень», який набрав чинності з 01.01.2022 (далі - Закон №1914-IX).
Також цим Законом Кодекс адміністративного судочинства України доповнено статтею 289-2 «Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу тимчасового обмеження права громадян України на виїзд за межі території України».
Відповідно до частини 1 статті 289-2 КАС України, у разі невиконання у встановлені Податковим кодексом України строки обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань юридичною особою або постійним представництвом нерезидента, що призвело до виникнення податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, податковим органом подається до суду за основним місцем реєстрації юридичної особи або постійного представництва нерезидента позовна заява про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України.
Отже, підставами для застосування забезпечувального заходу у виді тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України є:
1) наявність у юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень;
2) наявність судового рішення або рішення керівника контролюючого органу про стягнення суми податкового боргу.
3) не сплата такого боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги.
Верховний Суд у постанові від 01 липня 2025 року у справі № 120/2450/24 дійшов висновку, що норми статті 289-2 КАС України не встановлюють окремих строків звернення до суду, не визначають інших вимог до позовної заяви, відмінних від тих, які передбачені загальними нормами КАС України, як і не встановлюють іншої, особливої процедури розгляду таких заяв, що свідчить про те, що звернення в порядку статті 289-2 КАС України з позовною заявою про обмеження виїзду керівника платника податків за кордон відбувається в загальному порядку, в тому числі і за загальними строками звернення до суду.
При цьому, право на звернення до суду згідно зі статтею 289-2 КАС України щодо встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі України виникає через 240 днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, та повинно бути реалізовано в межах тримісячного строку, передбаченого частиною другою статті 122 КАС України.
Згідно із частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Отже, наведена норма чітко встановлює момент початку перебігу строку для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень саме з дня виникнення підстав, які наділяють його правом на подання визначених законом позовних вимог. Такими підставами слід уважати об`єктивно визначені обставини, за наявності яких суб`єкт владних повноважень усвідомлює або повинен усвідомлювати факт порушення публічного інтересу, на захист якого спрямований відповідний адміністративний позов. При цьому слід виходити з того, що строк звернення до суду не може визначатися на розсуд суб`єкта владних повноважень чи пов`язуватися з будь-якими суб`єктивними чинниками, такими як момент прийняття внутрішніх рішень чи отримання додаткових роз`яснень.
Таким чином, законодавець передбачив об`єктивний критерій для обчислення строку звернення до адміністративного суду, який забезпечує належну реалізацію принципів юридичної визначеності, стабільності правовідносин та оперативності у вирішенні публічно-правових спорів. Недотримання цього строку позбавляє суб`єкта владних повноважень можливості реалізувати своє право на судовий захист, якщо не буде встановлено наявності поважних причин для його поновлення. Вказане забезпечує збалансованість інтересів суб`єктів владних повноважень та інших учасників адміністративного процесу, сприяє дисциплінованості та прогнозованості діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, унеможливлює зловживання процесуальними правами та гарантує ефективний судовий захист прав і законних інтересів усіх учасників правовідносин.
Відповідно до пункту 59.5 цієї статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Аналіз вказаної норми свідчить про відсутність обов`язку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто, в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.
Так, Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2024 р.у справі № 120/2322/24 дійшов висновку, що "правові підстави для звернення до суду згідно зі статтею 289-2 КАС України щодо встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі України виникають через 240 днів від дня вручення платнику податків податкової вимоги, а відповідні повноваження повинні бути реалізовані контролюючим органом в межах тримісячного строку, передбаченого частиною другою статті 122 КАС України.".
Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 12 вересня 2024 року у справі № 120/2322/24, від 12 вересня 2024 року у справі №140/26462/23, від 01 липня 2025 року у справі № 120/2450/24, від 24 липня 2025 року у справі № 80/11507/24, від 11 вересня 2025 року у справі № 460/1354/25.
Аналогічна правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 18 грудня 2025 року у справі № 280/5892/25 та від 18 грудня 2025 року у справі160/20031/25.
Посилання суду першої інстанції та відповідача на висновки Верховного Суду щодо порядку обчислення строку на звернення до суду з позовами відповідно до положень пункту 87.13 статті 87 ПК України та статті 289-2 КАС України, викладеного в постанові 31 березня 2025 року у справі №160/5655/22, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки у вказаній постанові Верховний Суд не формував конкретно визначених висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 15 січня 2026 року справа № 340/4971/25.
Позивач посилався на те, що станом на день звернення до суду в інтегрованих картках платника податків ТОВ «АТЛАС- ІНВЕСТ» обліковується податковий борг на загальну суму 5 397 066,50 грн.
Позивачем у позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу не зазначено з якого моменту податкове грошове зобов`язання TOB «АТЛАС-ІНВЕСТ» є узгодженим та на підтвердження факту, що грошове зобов`язання ТОВ «АТЛАС-ІНВЕСТ» є узгодженим.
Матеріали справи свідчать, що у зв`язку з виникненням податкового боргу контролюючим органом за місцем обліку відповідача було сформовано податкову вимогу від 25.04.2023 №0007158-1310-0436, яку в подальшому направлено платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу ТОВ «АТЛАС-ІНВЕСТ» 02.05.2023, та повернулась штемпель на конверті 15.05.2023.
Граничний 240-денний строк, визначений пунктом 87.13 статті 87 ПК України та частиною 1 статті 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України для сплати податкового боргу, завершився 10.01.2024. 
З цієї дати у контролюючого органу виникли правові підстави для реалізації владної компетенції та пред`явлення відповідних позовних вимог, а відтак з цього моменту почав свій перебіг тримісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто до 10.04.2024. включно.
Натомість, контролюючий орган подав позов до суду лише 08.07.2025., без дотримання встановленого законодавством строку, не навівши поважність причин його пропуску суду першої інстанції та проігнорувавши доводи скаржника/відповідача на стадії апеляційного перегляду справи.
Щодо приписів пункту 102.4 статті 102 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.
Указаною нормою дійсно встановлено спеціальний строк звернення до суду з вимогами про стягнення податкового боргу - 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. Водночас зазначений строк не підлягає застосуванню до позовних вимог про застосування тимчасових обмежень у праві виїзду за межі України керівника платника податків-боржника. Це пояснюється тим, що такі забезпечувальні заходи, хоча й мають певний зв`язок із погашенням податкового боргу, але вони не можуть ототожнюватися з вимогами про безпосереднє стягнення податкового боргу.
Колегія суддів також звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 червня 2022 року у справі № 280/5400/19, де зазначено, що повноваження податкового органу щодо стягнення податкового боргу та щодо інших заходів впливу на платника податків з метою погашення податкового боргу законом чітко розмежовуються, що виключає можливість їх ототожнення. За своєю правовою природою ці повноваження є різними, як з огляду на підстави їх виникнення, так і юридичні наслідки.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З урахуванням правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 01 липня 2025 року у справі № 120/2450/24, від 24 липня 2025 року у справі №580/11507/24, відповідно до якої строк звернення до суду у подібних правовідносинах становить три місяці відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
Відповідно до частини 4 статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Керуючись статтями 122-123, 240, 289-2, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 в адміністративній справі №160/19909/25- задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 в адміністративній справі №160/19909/25- скасувати.
Прийняти нове рішення, яким залишити без розгляду позовну заяву позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас-Інвест» про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Сафронова