ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
05.02.2026	Справа № 910/12717/25	
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПИРЯТИНСЬКИЙ ДЕЛІКАТЕС» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЗИС КЕЙС»
про стягнення 87 667, 67 грн
Суддя Я.А.Карабань
Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ПИРЯТИНСЬКИЙ ДЕЛІКАТЕС» (надалі– позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЗИС КЕЙС» (надалі – відповідач) про відшкодування збитків у розмірі 87 666,67 грн.
Позовні вимоги, з посиланням на ст. 14, 187, 192, 198, 201 Податкового кодексу України, ст. 611, 614, 1166 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання передбаченого п.201.10 ст.101 Податкового кодексу України у частині своєчасної реєстрації податкових накладних.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.
17.10.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі № 910/12717/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.
Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 22.10.2025, яка відповідно до повідомлення про доставку електронного листа була отримана відповідачем 23.10.2025 23:21 год.
Частиною 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Згідно з абз. 2 ч. 6 цієї статті, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.
За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.
Беручи до уваги наведене вище та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2024 між позивачем (надалі – замовник) та відповідачем (надалі – виконавець) було укладено договір про надання послуг №03/SI (надалі – договір), відповідно до п. 1.1. якого, виконавець приймає на себе зобов`язання надавати замовнику комплекс послуг щодо інформування відносно товару, який імпортується замовником, розміщення товару в торгових точках (надалі – торгові точки/ТТ), внесення товару до інформаційних баз продажу, збору інформації про товар, проведення досліджень й опитування громадської думки, вивчення потенціалу ринку, інформованості, прийнятності продуктів, популярності визначеного товару та послуг і купівельних звичок споживачів, статистичний аналіз результатів, а замовник зобов`язується такі послуги прийняти та оплатити (надалі – послуги). Перелік послуг , що надаватимуться вказується сторонами в актах прийому-передачі наданих послуг. Замовник підтверджує, що має право на використання торгових марок імпортованого товару, щодо якого надаються послуги.
Згідно з п.3.1. договору загальна вартість послуг, наданих за даним договором, визначається з урахуванням ціни послуг і обсягу послуг, погодженого сторонами в актах прийому-передачі наданих послуг, а також з урахуванням податку на додану вартість (якщо буде потреба його нарахування згідно чинного законодавства України).
Відповідно до п.3.2. договору, оплата вартості послуг здійснюється протягом десяти банківських днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту прийому-передачі наданих послуг, та на підставі виставленого виконавцем рахунку, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця, якщо інший порядок не погоджений у додатку.
Пунктом 4.1. договору визначено, що по закінченню строку надання послуг сторони підписують акт прийому-передачі наданих послуг. Якщо строк, протягом якого виконавець надає послугу (послуги), складає 1 місяць і більше, сторони підписують акт прийому-передачі наданих частково послуг щомісяця до 10 числа місяця наступного за звітним.
Положеннями пункту 5.1 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену даним договором і чинним законодавством України. Винна сторона в повному обсязі відшкодовує документально підтверджені збитки, заподіяні іншій стороні неналежним виконанням зобов`язань. 
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками і діє до 31.12.2024 (п.8.1.договору).
Так, на виконання умов договору за період з березня по травень 2024 року відповідач надав, а позивач прийняв послуги на загальну суму 526 000, 00 грн, що підтверджується актами здачі – прийняття робіт № ОУ-0000007 від 31.03.2024 на суму 176 000, 00 грн (в т.ч. ПДВ 20% - 29 333, 33 грн), № ОУ – 0000029 від 30.04.2024 на суму 175 000, 00 грн (в т.ч. ПДВ 20% - 29 166, 67 грн), № ОУ-0000048 від 31.05.2024 на суму 175 000, 00 грн (в т.ч. ПДВ 20% - 29 166, 67 грн).
Вказані акти здачі – прийняття робіт підписані з обох сторін без зауважень та заперечень.
При цьому, як зазначає позивач, відповідачем у порушення п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України не здійснено реєстрацію податкових накладних, що призвело до втрати права позивача на включення до податкового кредиту суми ПДВ в розмірі: 29 333, 33 грн за актом здачі-прийняття робіт № ОУ-0000007 від 31.03.2024, 29 166, 67 грн за актом здачі-прийняття робіт № ОУ – 0000029 від 30.04.2024, 29 166, 67 грн за актом здачі-прийняття робіт № ОУ-0000048 від 31.05.2024, а всього у сумі 87 667, 67 грн, яка заявлена позивачем до стягнення у вигляді збитків. 
24.06.2024 позивач звернувся до відповідача з претензією (а.с. 9-10), у якій просив останнього у п`ятиденний строк перерахувати на рахунок позивача суму збитку за нереєстрацію податкових накладних у розмірі 58 000, 00 грн, що підтверджується описом вкладення у цінний лист АТ «Укрпошта» №3700020411212 від 25.06.2024 (а.с. 15).
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем, як виконавцем не виконано своїх зобов`язань щодо реєстрації податкових накладних, у зв`язку з чим, позивач був позбавлений можливості включити суму податку на додану вартість в розмірі 87 667, 67 грн до податкового кредиту, а відповідно зменшення податкового кредиту на цю суму є фактично збитками, які виникли з вини відповідача.
Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит – сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
За приписами п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
У відповідності до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.
Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
Отже, згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.
Згідно п. 201.16. ст. 201 Податкового кодексу України, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Як убачається з квитанції про реєстрацію податкової накладної №122 від 10.05.2024, Комісією регіонального рівня прийнято рішення від 10.05.2024 № 11033288/45383999 про відмову в реєстрації податкової накладної від 31.03.2024 №122 в ЄРПН на суму ПДВ – 29 333, 33 грн (а.с. 17).
Відповідно до витягу щодо отримання відомостей з Єдиного реєстру податкових накладних №328732 від 10.10.2025, податкові накладні № 210 від 30.04.2024 на суму ПДВ 29 166, 67 грн та №291 від 31.05.2024 на суму ПДВ 29 166, 67 грн зупинені та незареєстровані (а.с. 23).
Отже, відповідач не надав доказів вжиття заходів для належного виконання свого зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних та/або доказів ефективного оскарження рішення, дії чи бездіяльності контролюючого органу, які перешкодили виконати таке зобов`язання.
Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю підстав для стягнення з відповідача заявленої позивачем суми збитків. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Тобто збитки – це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (пункт 6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).
З урахуванням предмета позову для висновку щодо збитків предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю в діях/бездіяльності відповідача повного складу господарського правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (пункт 14 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17). При цьому доведеність протиправних дій відповідача, з урахуванням підстав позову, потребує доведення факту порушення відповідачем правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних, що вбачається з усталеної судової практики у подібній категорії справ (пункт 38 постанови Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 911/224/19).
Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15, 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).
У свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу (пункт 37 постанови Верховного Суду від 21.03.22018 у справі № 918/219/17).
Так, у порушення ст. 201 Податкового кодексу України, відповідач не зареєстрував належним чином в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на суму ПДВ в розмірі: 29 333, 33 грн за актом здачі-прийняття робіт № ОУ-0000007 від 31.03.2024, 29 166, 67 грн за актом здачі-прийняття робіт № ОУ – 0000029 від 30.04.2024, 29 166, 67 грн за актом здачі-прийняття робіт № ОУ-0000048 від 31.05.2024, а всього на суму 87 667, 67грн.
Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Згідно виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкову накладну та неможливістю включення суми ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками останнього.
Аналогічний висновок також міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи та в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача збитків у розмірі 87 667, 67 грн завданих унаслідок не реєстрації податкових накладних підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 87 667, 67 грн збитків.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЗИС КЕЙС» (01103, місто Київ, вулиця Бойчука Михайла, будинок 14, ідентифікаційний код 45383999) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПИРЯТИНСЬКИЙ ДЕЛІКАТЕС» (37050, Полтавська область, Лубенський (Пирятинський) район, село Дейманівка, вулиця Наглого Марка, будинок 46, ідентифікаційний код 36313601) 87 667 (вісімдесят сім тисяч шістсот шістдесят сім) грн 67 коп. збитків та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.
3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.
4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань