Справа № 946/2545/25 
Провадження № 2-а/946/110/25  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді – Бурнусуса О.О.,
за участю: секретаря судового засідання – Коробко О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, -
ВСТАНОВИВ:
10.04.2025 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, яким просив скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серії АВ №00004793 від 12.02.2025 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.132-1 КУпАП.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.03.2025 року засобами поштового зв`язку ним отримано оскаржувану постанову, з якою не згоден та вважає її такою, що підлягає скасуванню, зважаючи на те, що відповідачем при винесені постанови не враховано норми спеціального права, що встановлюють критерії (параметри), згідно яких автопоїзд (тягач з напівпричепом) вважається великоваговим, як і підстави для кваліфікації даних результатів зважування в автоматичному режимі, як адміністративного правопорушення. Згідно ч. 2 ст. 132-1 КУпАП зазначено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%. В п. 3 постанови КМУ N? 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. У відповідності до п. 22.5 б) ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається, зокрема, у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси. За загальним правилом встановленим п. 30 постанови КМУ N? 879 від 27.06.2007 року «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг» осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра. Вищезазначена норма «відносно визначення осності (здвоєної або строєної) в залежності від кількості осей та відстані між зближеними осями, що не перевищує 2,5 метра» була аналогічною і в п. 22.5 в) ПДР до внесення відповідних змін в п. 22.5 ПДР, які набули чинності з 16.02.2022 року, згідно постанови КМУ N? 105 від 09.02.2022 року «Про внесення до постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. N? 1306 27.06.2007р. N? 879» та зазначеного пункту 22.5 ПДР в новій редакції. У відповідності до п. 22.5 в) ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається, зокрема, у разі, коли їх параметри не перевищують навантаження на вісь (наведено позивачем для розуміння технічних характеристик комбінованих транспортних засобів в частині правильності визначення осності напівпричепа контейнеровоза). Вищезазначена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП є бланкетною правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших підзаконних актів, а саме: постанови КМУ від 18.01.2001 року N? 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» в контексті визначення терміну «великоваговий транспортний засіб», а та в свою чергу на постанову КМУ від 10.10.2001 року N? 1306 «Про Правила дорожнього руху» в розумінні «дотримання комбінованими транспортними засобами (даній справі трьохвісного тягача у з?єднанні з трьохвісним напівпричепом контейнеровоз) параметрів фактичної маси при здійсненні відповідних перевезень». Отже, обов`язковим для встановлення чи є комбіновані транспортні засоби великоваговими чи ні при здійсненні зважування фактичної маси в автоматичному режимі є важливим визначити наступні параметри (технічні характеристики) згідно п. 22.5 б) ПДР, а саме: 1. Загальну кількість осей тягача SCANIA 114L д.н.з. НОМЕР_1 . 2. Кількість осей напівпричепу GENERAL TRAILERS д.н.з. НОМЕР_2 (відстань між осям, як ключовий параметр відповідно до п. 22.5 в) ПДР для встановлення чи є ось напівпричена здвоєною, чи строєною позивачем не наводиться, оскільки відповідачем не заперечується той факт, що напівпричі мав строєну ось). 3. Чи є напівпричіп (GENERAL TRAILERS д.н.з. НОМЕР_3 ) комбінованих транспортних засобів контейнеровозом чи ні (між позивачем і відповідачем наявний спір відносно того чи є напівпричіп контейнеровозом, чи звичайним вантажним напівпричіпом). У відповідності до змісту постанови серії AB N? 00004793 від 12 лютого 2025 року о 11 год. 17 хв., за адресою М-05, км 36+303, Київська область зафіксовано наступні параметри ТЗ (SCANIA 114L д.н.з. ВH8202СТ у з`єднанні з напівпричепом): кількість вісей - 5 шт.; спарені колеса - 2 вісі; відстань між вісями 1-2: 3700 мм, 2-3: 4520 мм, 3-4: 1400 мм, 4-5: 1310 мм, навантаження на вісь 1-8150 кг, 2 - 10 750 кг, 3-9100 кг, 4 - 9400кг, 5 - 9300 кг, загальна маса - 46700 кг. Тобто представниками відповідача в постанові серії АВ N? 00004793 року від 12.02.2025 року не заперечується той факт, що на момент зважування від 12.02.2025 року о 11 год. 17 хв. транспортний засіб SCANIA 114L д.н.з. НОМЕР_4 перебував у з?єднанні з напівпричепом, що підтверджується даними по загальній кількості вісей - 5шт. та відстані між вісями 1-2: 3700 мм, 2-3: 4520 мм, 3-4: 1400 мм, 4-5: 1310 м. Виходячи з зазначеного факт зважування автоматичним пунктом 12 лютого 2025 року о 11 год. 17 хв., за адресою М-05, км 36+303, Київська область трьохосного тягача (SCANIA 114L д.н.з. ВH8202СT) з трьохосним напівпричепом (GENERAL TRAILERS д.н.з. BH1717XH) відповідачем не заперечується, проте виключно з формальних підстав відповідачем не враховується його тип, як контейнеровоз при тому, що законодавцем був передбачений даний тип транспортного засобу в п. 22.5 6) ПДР станом на дату зважування в автоматичному режимі від 12.02.2025 року. Різниця в допустимих параметрах навантаження передбачених в п. 22.5 б) між напівпричепом (контейнеровоза) чи звичайним вантажним напівпричепом, що перебуває в з?єднані з тягачем (загальною кількістю три осі) є досить суттєвою та становить 4 тони (40т допустиме навантаження для вантажного напівпричепа та 44 тони для напівпричепа контейнеровоза) при тому, що відповідно до оскаржуваної постанови серії АВ N? 00004793 року від 12.02.2025 року перевищення фактичної маси зазначеного транспортного засобу склало 5,075% (2,03 тон). Таким чином правильність встановлення типу транспортного засобу (напівпричепа контейнеровоза) напряму впливають на результати розрахунків відповідача відносно визначення транспортного засобу (тягача в з`єднані з напівпричепом контейнеровозом) як великоваговим. Доказом того, що транспортний засіб GENERAL TRAILERS д.н.з. НОМЕР_2 за типом є контейнеровозом підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (згідно свідоцтва в особливих відмітках дослівно зазначається наступна інформація, а саме: «спеціалізований напівпричіп н/пр.-контейнеровоз переоб, обладн. рами додатк. несівн. елемент. і пристр. для перевез. контейнерів типу 1А або ІС». Тобто, у відповідності до змісту свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 транспортний засіб GENERAL TRAILERS д.н.з. НОМЕР_6 відповідає такому визначенню наведеному в п. 22.5 б) ПДР України, як «трьохвісний напівпричеп (контейнеровоз)».
Також посилається, що відповідачем грубо порушено процедуру зважування в автоматичному пункті від 12.02.2025 року виходячи з наступного. Нормативно-правовими актами, що встановлюють процедуру зважування транспортних засобів в автоматичному режимі є наступні акти. 1. Постанова КМУ від 10.10.2001 року N? 1306 «Про Правила дорожнього руху» (п. 22.5 б) ПДР України). 2. Постанова КМУ від 27.12.2019 року N? 1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт». По-перше, ключовим аспектом, що впливає на процедуру зважування в автоматичному режимі є обов?язкове врахування у відповідності до змісту п. 22.5 б) ПДР України типу транспортного засобу, якщо тягач перебуває з?єднанні з напівпричепом (контейнеровоз). Згідно п. 22.5 б) ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається, зокрема, у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси: трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра максимальне значення для автомобільних доріг державного значення 44т. У відповідності до матеріалів фото фіксації автоматичного пункту 12 лютого 2025 року о 11 год. 17 хв., за адресою М-05, км 36+303, Київська область розміщеному на офіційному сайті відповідача можливо встановити фотографії тягача SCANIA 114L д.н.з. НОМЕР_4 загальною кількістю 3 (три) осі, що перебував в з`єднанні з трьохвісним напівпричепом без ідентифікації за державним номерним знаком. У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 транспортний засіб GENERAL TRAILERS д.н.з. НОМЕР_2 за типом є трьохвісний напівпричіпом (контейнеровоз), що на дату зважування на автоматичному пункті від 12.02.2025 року перебував в з`єднанні з трьохвісним тягачем SCANIA 114L д.н.з. НОМЕР_8 . Таким чином станом на дату зважування в автоматичному пункті від 12.02.2025 року з п. 22.5 б) ПДР законодавцем не було виключено з зазначеної норми такий тип транспортного засобу, як «напівпричіп (контейнеровоз)», а тому відповідач при проведенні зважування транспортного засобу (SCANIA 114L д.н.з. НОМЕР_9 у з`єднанні з GENERAL TRAILERS д.н.з. НОМЕР_6 ) зобов`язаний був враховувати тип напівпричепу, проте відповідач не визначив (проігнорував) встановлення типу напівпричепу, як контейнеровоз в даній справі, чим грубо порушив п. 22.5 б) ПДР. Позивача притягнуто відповідачем до відповідальності постановою серія АВ N? 00004793 року від 12.02.2025 року саме за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм (зазначених в п. 22.5 6 ПДР) під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами, а не з підстав визначених відповідачем (таких, як наприклад відсутності спеціального маркування, а також найменування і спосіб навантаження товару чи по іншим надуманим підставам відповідача, що протирічить спеціальним нормам п. 22. 5 б) ПДР та ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, що регулюють дану процедуру зважування транспортних засобів в автоматичному режимі). Іншою ключовою умовою, що впливає на процедуру зважування в автоматичному режимі з визначення типу напівпричепу, як контейнеровоз є визначення його індивідуальних ознак, які можливо становити виключно на підставі ідентифікації транспортного засобу за державним номерним знаком. Згідно пп. 2 п. 5. постанови КМУ N? 202 від 23.02.2024 року «Про внесення до Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі» внесено зміни до постанови КМУ від 27.12.2019 року N? 1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт» (набрання чинності 28.02.2024 року). Згідно п. 1.10 ПДР терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: «транспортний засіб» - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Тобто, термін «транспортний засіб» є загальним терміном, що означає сукупність усіх механічних і немеханічних засобів, які можуть бути використані для зважування в автоматичних пунктах. До немеханічних транспортних засобів належать причепи, напівпричепи та інші причіпні пристрої. Отже, законодавцем пункт 12 постанови КМУ N? 1174 від 27.12.2019 року викладено в новій редакції де замість зазначення сукупності всіх транспортних засобів (тягача, причепу, напієпричену та інших причіпних пристроїв) застосовано загальний термін «транспортний засіб». Виходячи з зазначеного нова редакція п. 12 постанови КМУ N? 1174 від 27.12.2019 року «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт» передбачає, що автоматичний пункт може забезпечувати: фіксацію та розпізнавання номерного знака транспортного засобу (тобто, тягача SCANIA 114L д.н.з. НОМЕР_4 та напівпричепа GENERAL TRAILERS д.н.з. НОМЕР_10 , якщо вони перебувають в з?єднанні під час проведення зважування в автоматичному пункті). У відповідності до постанови КМУ від 10.10.2001 року N? 1306 «Про Правила дорожнього руху» (п. 22.5 б ПДР України) та п. 12 постанови КМУ від 27.12.2019 року N? 1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт» не передбачено вибіркове застосування відповадчем технічних засобів фото фіксації державного номерного знаку транспортного засобу в автоматичному пункті. Тобто одна і таж за суттю процедура фото фіксації при зважуванні в автоматичному пункті не може передбачати різний підхід до результатів її фіксації та є ще одним доказом порушення процедури зважування відповідачем в автоматичному пункті від 12.02.2025 року. Крім того законодавцем встановлений виключний порядок проведення габаритно-вагового контролю на автоматичних пунктах та додатковому трактуванню чи тлумаченню дані норми не підлягають (згідно постанови КМУ від 27.12.2019 року N? 1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт»). На відміну від стаціонарних чи пересувних пунктів габаритно-вагового контролю, габаритно-вагововий контроль на автоматичних пунктах не передбачає проведення документальної перевірки та взагалі виключає присутність інспектора відповідача при проведені габаритно-вагового контролю, а сам факт виявлення адміністративного правопорушення фіксується автоматично на підставі відповідних технічних засобів (фото чи відео фіксації). Крім того, до моменту звернення до суду з даною позовною заяву та додаванням до позову свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 транспортного засобу GENERAL TRAILERS д.н.з. НОМЕР_11 у відповідача в матеріалах справи відсутня інформація про державний номерний знак напівпричепа, що здійснював рух в з?єднанні з тягачем SCANIA 114L д.н.з. НОМЕР_9 під час проведення зважування в автоматичному пункті від 12.02.2025 року 11 год. 17 хв. за адресою М-05, км 36+303, Київська область.
Окрім того, позивач вказує, що внаслідок невірного визначення типу транспортного засобу GENERAL TRAILERS д.н. НОМЕР_3 відповідачем до позивача неправомірно застосовано адміністративний штраф у сумі 8500грн. 
Формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час pyxy великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами:
* % перевищення = ((Х факт - Х норм - похибка пристрою )/Х норм) * 100 %
Х факт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр);
Х норм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних
одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху.
Похибка пристрою - регламентовано-допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на Х факт при розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр), та становить: для параметру довжини 13 - 600 мм, для параметру ширини ТЗ - 100 мм, для параметру висоти ТЗ - 60мм, для параметру загальної маси ТЗ - 10% від фактичної маси Т3, для параметру навантаження на одиночну вісь ТЗ - 16% від фактичного навантаження на вісь, для параметру навантаження на здвоєнні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі, для параметру навантаження на строєні осі Т3 - 16% від фактичного навантаження на осі.
Розрахунок відповідача з урахування помилково визначеного типу транспортного засобу виходячи з нормативів фактичної маси для вантажних транспортних засобів 40т (згідно інформаційної картки ГВК та постанов) визначався наступним чином, а саме:
46700- 40000-((10% * 46700) / 40000 * 100 % = 5,075 % (2,03 тон відповідно до постанови AB N? 00004793 від 12.02.2025 року).
З урахуванням ч. 2 ст. 132-1 КУпАП в частині перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно передбачено штраф у розмірі 8500грн. (п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).
Розрахунок позивача з урахуванням типу транспортного засобу контейнеровоз (норматив фактичної маси 44т для контейнеровоза, згідно п. 22.5 ПДР) буде наступним, а саме:
46700 - 44000-(10% * 46700) / 44000 * 100 % = 0 % (згідно даних наданих позивачем з урахуванням типу транспортного засобу GENERAL TRAILERS д.н.з. НОМЕР_2 контейнеровоз).
Вищевказаний транспортний засіб, що належить позивачу є контейнеровозом, а тому нормативне навантаження для цього транспортного засобу необхідно обчислювати, виходячи з фактичної маси в 44т, а не 40т.
В зв`язку із зазначеним постанова АВ N? 00004793 року від 12.02.2025 року у справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача надав суду заяву, якою просить справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. 
Представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, яким не погоджується з викладеним у позовній заяві, мотивуючи наступним.
Відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксованого в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 12.02.2025 серії АВ № 00004793 встановлено, що 12.02.2025 о 11 год. 17 хв., за адресою M-05, км 36+303, Київська обл., зафіксовано транспортний засіб SCANIA 114 L, державний номерний знак НОМЕР_9 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,075% (2.03 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вищевказане правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 5 (свідоцтво про повірку № 1786 чинне до 26.12.2025; UA/232/241224/000895 чинне до 23.12.2025; № 5890 чинне до 13.12.2025). За вказане правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн. Позиція позивача в позовній заяві полягає в тому, що враховуючи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, транспортний засіб є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, який рухався з напівпричепом - контейнеровозом, тому розрахунок загальної маси має відбуватись із урахування того, що напівпричіп є контейнеровозом і відповідно до Правил дорожнього руху для контейнеровозів допускаються параметри з граничною відміткою по вазі в 42 та 44 тони. Проте самого напівпричепу контейнеровозу недостатньо для того, щоб застосовувати норму пункту 22.5 ПДР - максимально допустимої ваги перевезення для контейнеровозів як 42 та 44 тони, позаяк норма передбачає, що перевезення повинно здійснюватися контейнером, а з матеріалів фотофіксації встановлено, що перевізник не використовував свій спеціалізований напівпричіп як контейнеровоз і не перевозив вантаж у контейнері. Жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що лише наявність контейнеровозу дозволяє здійснювати перевезення з підвищеними ваговими нормами. Аналіз конструкції положень підпункту «б» пункту 22.5 ПДР України свідчить про те, що застосування гранично допустимої фактичної маси транспортного засобу більше за 40 тон, а саме 42 та 44 тони можливе за одночасного дотримання трьох умов: 1) транспортний засіб двовісний або трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом; 2) можливість перевезення транспортним засобом контейнерів ( ТЗ - контейнеровоз); 3) перевезення транспортним засобом-контейнеровозом одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Відсутність хоча б однієї з умов виключає можливість застосування гранично допустимої фактичної маси транспортного засобу у 42 та 44 тони. Щодо третьої умови, перевезення транспортним засобом-контейнеровозом одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, необхідно враховувати, що Наказом Міністерства транспорту України від 14.01.1997 № 363 (далі - Наказ №363), наведено визначення: вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше). Універсальні автомобільні контейнери, що належать Перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб. м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб. м). Відповідно до вимог законодавства забороняється перевезення вантажів у контейнерах, які завантажені з порушенням Міжнародної конвенції щодо безпечних контейнерів. Так, 02 грудня 1972 року з метою розробки структурних вимог для забезпечення безпеки під час обробки, штабелювання та перевезення контейнерів у ході звичайної експлуатації було прийнято Міжнародну конвенцію про безпечні контейнери, яка для України є чинною з 1977 року. За цією Конвенцією «Контейнер» означає предмет транспортного обладнання: a) що має постійний характер і, відповідно, є досить міцним, щоб бути придатним для багаторазового використання; b) спеціально сконструйований для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження; c) сконструйований з урахуванням необхідності закріплення та (або) легкої обробки й для цього обладнаний кутовими фітингами; d) такого розміру, що площа, яка знаходиться між чотирма зовнішніми нижніми кутами, складає: i) не менше 14 кв.м (150 кв. футів) або ii) не менше 7 кв.м (75 кв. футів), якщо його обладнано верхніми кутовими фітингами; Термін "контейнер" не включає ні транспортних засобів, ні пакування; однак він поширюється на контейнери, коли вони перевозяться на шасі. В Україні діють національні стандарти, гармонізовані з ISO. Наприклад ДСТУ ISO 1161:2015 Вантажні контейнери серії 1. Фітинги кутові. Технічні умови (ISO 1161:1984; Cor 1:1990; Amd 1:2007, IDT), який встановлює основні розміри та вимоги до міцності кутових фітингів, призначених для вантажних контейнерів серії 1. Цей стандарт є ідентичним перекладом міжнародного стандарту ISO 1161:1984 з поправками Cor 1:1990 та Amd 1:2007. За даними фотофіксації спеціалізований сідловий тягач на платформі для контейнерів перевозив не контейнер. Місця розташування та вигляд кутових фітингів наведені в національному стандарті ДСТУ ISO 668:2015 (ISO 668:2013, IDT) «Вантажні контейнери серії 1 - класифікація, розміри та рейтинги» в пункті 5.4. якого зазначено, що міжцентрові відстані (довжина і ширина) і допуски по діагоналі для кутових фітингів наведені в додатку А. Вказаний документ містить малюнок А1 «Розташування кутових кріплень» на якому видно, що контейнер має як нижні так і верхні кутові фітинги. Контейнер Open Тор - це контейнер з відкритим верхом, замість якого використовується знімний, розсувний брезентовий чи пластиковий чохол. Таким чином, у вказаному виді контейнерів використовується чохол, але останній не заміняє верхніх кутових фітингів. Відповідно, до контейнеру з відкритим верхом застосовуються вимоги щодо наявності і нижніх і верхніх кутових фітингів як до усіх видів великотонажних контейнерів. Фотографія транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення не містить ознак перевезення на напівпричепі контейнера, також вбачається відсутність верхніх кутових фітингів, вимоги до яких встановлено ДСТУ ISO 1161:2015 Вантажні контейнери серії 1. Фітинги кутові. Технічні умови (ISO 1161:1984; Cor 1:1990; Amd 1:2007, IDT) та Міжнародною конвенцією щодо безпечних контейнерів. Будь-яких інших доказів, щодо здійснення позивачем вантажного перевезення саме контейнером, доказів щодо придбання або використання контейнера, товарно-супровідних документів на перевезення вантажу контейнером, або сертифікатів на такий контейнер, які б могли свідчити на користь висновку про контейнерні перевезення транспортним засобом позивача, матеріали справи не містять. Позивачем, на підтвердження доводів позовної заяви до матеріалів справи не надано документального підтвердження перевезення контейнера, зокрема й сертифікатів контейнера, яким, згідно з твердженнями позивача перевозився вантаж. При цьому, відсутність у позивача сертифікату на предмет з ознаками контейнера, поряд з іншими недоліками, свідчить про те, що позивачем здійснювались перевезення, які не є безпечними та не містять ознак контейнерних перевезень. Відповідно до п.17.9 Наказу міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється: при наявності Договору - на підставі заявки, а при відсутності Договору - разового договору. Саме договір про перевезення вантажів контейнером є належним доказом надання послуг з перевезення вантажу контейнеровозом, в той час, як позивачем даний договір не надано. З наведеного вище виходить, що контейнери, як обладнання до транспортного засобу мають максимальну експлуатаційну вагу. Наявність вказаної характеристики контейнерів свідчить про необхідність забезпечення підтримання високого рівня безпеки людського життя під час обробки, штабелювання та перевезення контейнерів. Експлуатація контейнера можлива лише при наявності Допуску, в нашому випадку, сертифікату або іншого дозвільного документа. Таким чином позивач здійснював вантажні перевезення контейнеровозом з порушенням правил їх експлуатації в розумінні вищезазначених міжнародних та національних норм, тому у такому разі він мав право перевозити вантаж з дотриманням п. 22.5 Правил дорожнього руху – не більше 40 т. Зі змісту постанови від 12.02.2025 серії АВ № 00004793 вбачається, що в ній наявні відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності, а також дату та час фіксації здійснення вимірювання.
Що стосується відсутності в постановах інформації про напівпричіп, його номерний знак, відповідач вказує, по-перше, законодавчі акти, зокрема Кодекс України про адміністративні правопорушення та Порядок № 1174, не передбачають імперативної вимоги зазначати в постановах інформацію про напівпричіп. Постанова має містити дані про транспортний засіб, який є основним об`єктом фіксації порушення та відповідальну особу. По-друге, напівпричіп не є самостійним транспортним засобом, здатним пересуватися без тягача. Його функціональна роль полягає у транспортуванні вантажів разом із тягачем, який забезпечує рух усього транспортного засобу. Тому відповідальність за порушення покладається саме на власника тягача. По-третє, технічні засоби, які використовуються для автоматичної фіксації порушень, визначають загальну масу транспортного засобу, включаючи напівпричіп, та параметри навантаження на осі. Ці дані є достатніми для встановлення факту перевищення нормативних вагових параметрів і складу адміністративного правопорушення. По-четверте, факт перевищення вагових параметрів транспортного засобу підтверджується сертифікованими технічними засобами, які забезпечують точність вимірювань. Відсутність інформації про напівпричіп у постанові не впливає на об`єктивність фіксації порушення та наявність складу адміністративного правопорушення. Таким чином, відсутність у постанові інформації про напівпричіп, його номерний знак не є ключовими для доведення порушення. В той же час оскаржувана постанова містить інформацію про те, що транспортний засіб має 5 вісей, навантаження на кожну з них, відстані між ними та загальну масу транспортного засобу, що підтверджує те, що тягач разом з напівпричепом був врахований при визначенні перевищення вагових параметрів. Крім цього, АРМ аудиту з місця робочого столу інспектора при винесенні постанови містила дані про те, що транспортний засіб SCANIA 114 L, державний номерний знак НОМЕР_9 рухався з напівпричепом «тип ТЗ-з напівпричепом». 
Щодо доводів позивача, що автоматичним пунктом не зафіксовано державний номерний знак напівпричепа відповідач зазначає, що п. 12 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 (надалі – Порядок № 1174) визначено, що автоматичний пункт може забезпечувати фіксацію та розпізнавання номерного знака транспортного засобу. П. 15 Порядку № 1174 визначено, що метадані повинні містити дані про фотографії транспортного засобу: фронтальну, фотографію номерного знака транспортного засобу, оглядову фотографію із зображенням розпізнаного номерного знака. Таким чином, Порядок № 1174 не містить імперативної вимоги, що метадані повинні містити саме фотографії державного номерного знака напівпричепа. Не зазначення відповідачем в оскаржуваній постанові даних про напівпричіп не спростовує суті вчиненого правопорушення – рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України. Обставина фотофіксації причепу не має суттєвого значення, оскільки в постанові викладена суть правопорушення та чітко зазначено про рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.132-1 КУпАП. Крім цього, до відзиву долучена картка габаритновагового контролю, яка містить достатній перелік відомостей про зафіксовані параметри, що є необхідними для встановлення складу та події адміністративного правопорушення та фотографії транспортного засобу в момент виникнення спірних правовідносин, які є доказами вчинення адміністративного правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП.
Щодо встановлених відповідачем порушень, відповідач наголошує, що постановою серії АВ № 00004793 від 12.02.2025 встановлено перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,075% (2.03 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Окрім того, зазначені фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 5 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 3700 мм, 2-3: 4520 мм, 3-4: 1400 мм, 4-5: 1310 мм, навантаження на вісь 1 - 8150 кг, 2 - 10750 кг, 3 - 9100 кг, 4 - 9400 кг, 5 - 9300 кг, загальна маса - 46700 кг. Зазначено виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу: загальна маса – 42030 кг. Також у оскаржуваній постанові міститься посилання в Інтернеті на вебсайт, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу в момент учинення правопорушення та ідентифікатор доступу. Для правильного розуміння здійснених розрахунків перевищення габаритно-вагових норм у постанові зазначається формула розрахунку: 
% перевищення = ((Хфакт. – Хнорм. – похибка пристрою)/ Хнорм.)*100%, де Хфакт. – фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр);
Хнорм. – нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР;
Похибка пристрою – регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134- 1:2010, помножена на Хфакт. (при розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).
Регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010 становить: для параметру довжини ТЗ - 600 мм, для параметру ширини ТЗ - 100 мм, для параметру висоти ТЗ - 60 мм, для параметру загальної маси ТЗ - 10% від фактичної маси ТЗ, для параметру навантаження на одиночну вісь ТЗ - 16% від фактичного навантаження на вісь, для параметру навантаження на здвоєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі, для параметру навантаження на строєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі.
Отже, розрахунок відсоткового перевищення загальної маси виглядає так: ((46700 – 40000 - 10% * 46700) / 40000) * 100 = 5,075% (2.03 тон). Таким чином, постанова від 12.02.2025 серії АВ № 00004793 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України відповідає усім вищенаведеним критеріям та містить усю необхідну інформацію, передбачену КУпАП та пунктом 17 Порядку № 1174, а отже, зміст оскаржуваної постанови відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами).
Представник відповідача також звернувся до суду з заявою, якою просить справу розглянути без його участі та відмовити у задоволенні позову. 
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Статтею 289 КУпАП встановлено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Судом встановлено, що головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті 12.02.2025 року винесено постанову серії АВ №00004793 у відношенні ОСОБА_1 , якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 грн.
За змістом цієї постанови 12.02.2025 о 11 год. 17 хв., за адресою M-05, км 36+303, Київська обл., зафіксовано транспортний засіб SCANIA 114 L, державний номерний знак НОМЕР_9 , відповідальна оcоба допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,075% (2.03 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вищевказане правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 5,5, свідоцтво про повірку № 1786 чинне до 26.12.2025; UA/232/241224/000895 чинне до 23.12.2025; № 5890 чинне до 13.12.2025.
Відповідальною особою за рух цього транспортного засобу є ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.
Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_12 транспортний засіб SCANIA 114 L, державний номерний знак НОМЕР_9 є «спеціалізований вантажний сідловий тягач», власником якого є ОСОБА_1 .
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_13 - транспортний засіб GENERAL TRAILERS РС-30, державний номерний знак НОМЕР_2 є «спеціалізований напівпричіп н/пр.-контейнеровоз переоб, обладн. рами додатк. несівн. елемент. і пристр. для перевез. контейнерів типу 1А або ІС», власником якого є ОСОБА_1 .
У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною другою статті 19 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Положеннями частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
У розумінні Закону № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження; великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри.
Відповідно до пункту 22.1 ПДР України маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.
За приписами статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажив на території України, у тому числі - габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.
Згідно із пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 (надалі - Правила № 30), передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР.
Положеннями пункту 4 Правил № 30 встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Частиною другою статті 132-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що тягне за собою накладення штрафу, зокрема, в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.
Згідно із підпунктом «б» пункту 22.5 ПДР України рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: фактичної маси (для автомобільних доріг державного значення): двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 тонн; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 тонн; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 тонн; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 тонн; автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом 40 тонн.
Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1174 від 27 грудня 2019 року (далі - Порядок № 1174).
Пунктом 7 Порядку №1174 передбачено, що фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.
За змістом пункту 12 Порядку №1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.
Пунктом 15 Порядку №1174 передбачено, що метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку, повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).
Відповідно до пункту 17 Порядку №1174 у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.
Інформаційні файли з винесеними постановами передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Інструкція з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі затверджена наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року №512, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2021 року за № 1286/36908 (далі - Інструкція № 512).
Пунктом 8 розділу ІІ Інструкції № 512 передбачено, що винесені постанови, що набрали законної сили, разом з метаданими передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Відповідно до Додатка 1 до Інструкції №512 в частині «Установив (ла)» постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, має міститися, в тому числі, наступна інформація: (марка, модель, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорія транспортного засобу, тип транспортного засобу, повна маса транспортного засобу, ширина, висота, довжина, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги), а також: (суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених під час розгляду справи, а також допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги). Інформаційні файли з винесеними постановами передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Відповідно до статті 229 КУпАП посадові особи Державної служби України з безпеки на транспорті розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами другою та третьою статті 132-1 КУпАП.
Згідно зі статтею 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, іншими документами.
Частиною першою статті 279-5 КУпАП передбачено, що в разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності за даними єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців встановлюють відповідальну особу, зазначену в частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 12.02.2025 о 11 год. 17 хв., за адресою M-05, км 36+303, Київська обл., зафіксовано транспортний засіб SCANIA 114 L, державний номерний знак НОМЕР_9 , відповідальна оcоба допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,075% (2.03 тон).
Позивач наполягає на тому, що транспортний засіб є контейнеровозом, та, відповідно, має більшу дозволену вагу, що вказує на безпідставність винесення оскаржуваної постанови.
З даного приводу суд враховує, що наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 за №128/2568, затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).
За визначенням, наведеним у главі 1 Правил № 363, вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження; сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.
Відповідно до пунктів 17.2 - 17.5 Правил № 363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб. м).
Так, наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 10 червня 2019 року № 148 «Про прийняття та скасування національних стандартів, прийняття поправки до національного стандарту» прийнято національні стандарти, гармонізовані з європейськими стандартами, методом підтвердження з наданням чинності з 01 серпня 2019 року, зокрема: - ДСТУ EN 12406:2019 (EN 12406:1999, IDT) «Знімні кузови. Термообмінні кузови класу С. Розміри та загальні вимоги»; - ДСТУ EN 12410:2019 (EN 12410:1999, IDT) "Знімні кузови. Термообмінні кузови класу А. Розміри та загальні вимоги».
Наведені ДСТУ прийняті на підставі європейських стандартів EN 12406:1999 «Swap bodies - Thermal swap bodies of Class C - Dimensions and general requirements», a також EN 12410:1999, IDT «Swap bodies - Thermal swap bodies of Class A - Dimensions and general requirements, IDT».
Стандарти Європейського союзу, можуть враховуватися адміністративними судами як аргументація, міркування стосовно гармонійного тлумачення національного законодавства України згідно з усталеними стандартами правової системи Європейського союзу, однак не як правова основа (джерело права) врегулювання відносин, щодо яких виник спір.
Зі змісту наведених Європейських стандартів вбачається, що змінний кузов - це кузов, придатний для міжнародних перевезень та перевезень автомобільним, залізничним транспортом, а також змішаних перевезень.
Змінний кузов класу «А» позначає всі змінні кузови, які обладнані нижніми фітингами, розташованими у відповідності до специфікації визначеною для контейнерів типу 1А (40) відповідно до міжнародного стандарту ISO 668:1995 (див. розділ 1, EN 12410:1999, IDT).
Змінний кузов класу «С» позначає всі змінні кузови, які обладнані фітингами, розташованими у відповідності до специфікації визначеною для контейнерів типу 1С (20) відповідно до міжнародного стандарту ISO 668:1995 (див. розділ 1, ЕХ 12406:1999, IDT). Крім того, у розділах 2 наведених Європейських стандартів ЕХ 12406:1999 IDT, EN 12410:1999 IDT зазначено, що вказані стандарти прийняті зокрема, у відповідності до EN 283:1991 «Swap bodies - Testing».
При цьому з аналізу стандарту EN 283:1991 «Swap bodies - Testing» вбачається, що вказаний стандарт встановлює вимоги до змінних кузовів, яким вони мають відповідати.
Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_12 транспортний засіб SCANIA 114 L, державний номерний знак НОМЕР_9 є «спеціалізований вантажний сідловий тягач», власником якого є ОСОБА_1 .
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_13 - транспортний засіб GENERAL TRAILERS РС-30, державний номерний знак НОМЕР_2 є «спеціалізований напівпричіп н/пр.-контейнеровоз переоб, обладн. рами додатк. несівн. елемент. і пристр. для перевез. контейнерів типу 1А або ІС», власником якого є ОСОБА_1 
З аналізу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу GENERAL TRAILERS РС-30, державний номерний знак НОМЕР_2 , слідує, що спеціалізований н/пр.-контейнеровоз, що вказує на те, що напівпричіп призначений для перевезення вантажу та контейнерів.
Водночас у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 січня 1997 року за №363 (надалі - Наказ №363), визначено, що н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів.
Також, Наказом №363 наведено визначення: вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).
Відповідно до пунктів 17.1 - 17.5 Наказу №363, універсальні автомобільні контейнери призначені для перевезення дрібних партій вантажів без тари, у первинній або у полегшеній тарі. В цих контейнерах перевозяться продовольчі і промислові товари широкого споживання, продукція виробничо-технічного призначення, сільськогосподарські продукти і домашні речі громадян.
Забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.
Окремі вантажні місця, які подаються для перевезення в контейнері, мають бути масою не більше 80 кг.
Спеціальні контейнери належать вантажовідправникам і вантажоодержувачам та призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування.
Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб. м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.
Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.
Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб. м).
Крім цього, відповідно до вимог пункту 17.15 Наказу № 363 після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача.
Відповідно до вимог законодавства забороняється перевезення вантажів у контейнерах, які завантажені з порушенням Міжнародної конвенції щодо безпечних контейнерів.
Суд зазначає, що перевізником недотримано вимоги стосовно маркування, опломбування контейнеру, вимог щодо перевезення вантажу в контейнері.
Крім того, відповідно до вимог пунктів 17.2 - 17.5 Наказу №363, забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.
А відтак, в межах спірних правовідносин спеціалізований напівпричіп не використовувався за призначенням як контейнеровоз.
Саме собою зазначення у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_13 «спеціалізований напівпричіп н/пр.-контейнеровоз переоб, обладн. рами додатк. несівн. елемент. і пристр. для перевез. контейнерів типу 1А або ІС» не є свідченням того, що перевезення вантажу здійснювалось у контейнері.
Позивачем на площадку для перевезення контейнерів установлено кузов із переобладнаних контейнерів (зрізано їх верхню частину та накрито тентом) з метою збільшення ваги перевезення вантажу. Будь-яке маркування відсутнє. Така зміна функціонального призначення контейнеровоза не надає позивачу можливості збільшити норматив навантаження транспортного засобу.
Також, Наказом Міністерства інфраструктури України від 17 серпня 2012 року № 521 затверджено Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, який визначає механізм затвердження конструкції колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) категорій М, N, О, L, нових частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах (далі - обладнання) відповідно до вимог Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів. Відповідно до пунктів 1.2-1.5 цього Порядку, на кожен КТЗ або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності. На кожен новий КТЗ або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних: технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на КТЗ, що були у користуванні, сертифікат відповідності видають уповноважені органи або органи із сертифікації, акредитовані відповідно до законодавства, призначені Міністерством інфраструктури України. Індивідуальному затвердженню підлягає кожен КТЗ: а) новий, який відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу КТЗ, підлягає першій державній реєстрації в Україні; б) що був у користуванні і підлягає першій державній реєстрації в Україні; в) конструкцію якого змінено під час переобладнання. Індивідуальному затвердженню підлягає кожна партія обладнання, яка відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якої не підтверджена сертифікатом типу.
Аналіз наведених положення свідчать про те, що змінні кузови, які в розумінні Порядку №521 є обладнанням до колісного транспортного засобу, підлягають сертифікації.
Водночас, положення пункту 22.5 Правил визначають різні нормативи допустимої фактичної маси транспортних засобів для тягачів з напівпричепом та тягачів з напівпричепом (контейнеровозів), що здійснюють перевезення саме одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.
Так, з фотознімків доданих до оскаржуваної постанови вбачається, що вказаний у постанові сідловий тягач з напівпричепом, який перевозив предмет з ознаками контейнеру із зрізаним верхом не містив будь-якого маркування.
Позивачем будь-яких доказів, щодо здійснення вантажного перевезення саме змінним кузовом, ідентифікації такого кузова, доказів щодо використання змінного кузову, товарно-супровідних документів на перевезення вантажу тощо, які б могли свідчити на користь доводів позивача не надано.
Враховуючи вищевказане, суд вважає, що оскільки позивач здійснював перевезення сипучого вантажу безтарним способом бортовими або самоскидним рухомим складом та без застосування універсального контейнера або змінного кузову в розумінні вказаних Правил, то таке перевезення в контексті спірних правовідносин не можна кваліфікувати, з правової точки зору, як контейнерне перевезення, що у свою чергу виключає можливість перевезення вантажу вагою понад 40 т.
За змістом статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
При цьому, незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач зобов`язаний довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. І покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
У даній справі позивач не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог, а судом не встановлено порушень при прийнятті спірної постанови, які могли б вплинути на кінцевий результат розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Тобто тих порушень, які б по суті стали би підставами для визнання накладення штрафу незаконним.
Згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду відображеній в постанові від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19, визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову, у зв`язку з чим відмовляє у його задоволенні в повному обсязі.
Інші доводи позивача, як на підставу для задоволення позову не заслуговують на увагу, оскільки спростовується дослідженими судом доказами.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Суд ухвалюючи рішення, враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи позивача у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами доводи в заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Системний аналіз зазначеного, з урахуванням приписів статей 254, 258, 268, 276, 283 КУпАП, дають підстави суду дійти висновку, що доводи позову не спростовують обставин справи, викладених в оскаржуваній постанові, а сама оскаржувана постанова винесена із дотриманням вимог чинного законодавства, як щодо розгляду справи, так і щодо змісту, а факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 є доведеним.
Враховуючи вказане, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою на те посадовою особою, стягнення накладено в межах санкції ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, що відповідає загальним правилам накладення стягнення за адміністративне правопорушення та є мінімальним покарання згідно з санкцією статті.
Дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим. 
З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, а позов є безпідставним та не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 3ст. 286 КАСУ за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Оскільки судом встановлено, що оспорювана постанова відповідає вимогам законодавства, то суд не знаходить підстав для її скасування, та відповідно не вбачає підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову  ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_14 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (розташоване за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, б. 51, ЄДРПОУ - 39816845), про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Повний текст рішення складено 30.12.2025 року.

Суддя: 	О.О.Бурнусус