ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 952/1010/23
Номер провадження 22-ц/818/73/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 18 грудня 2024 року в складі судді Яценка Є.І. по справі № 952/1010/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Зачепилівська селищна рада Берестинського району Харківської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Зачепилівська селищна рада Берестинського району Харківської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.
Позов мотивовано тим, що вона є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_2 .
31 жовтня 2022 року, 05 листопада 2022 року та 07 листопада 2022 року у квартирі відповідачів, яка знаходиться поверхом вище, відбулась аварійна ситуація, в результаті якої квартиру позивачки було затоплено водою, а саме: стелю та стіни кімнати санвузлу, стелю і стіни кухні. Внаслідок затоплення ушкоджені двері санвузлу та частково меблі на кухні. 
Відповідно до Звіту ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ» № У104/23 від 01 травня 898902023 вартість матеріального збитку заподіяного внаслідок залиття квартири становить 32 017,00 грн. 
Крім того, неправомірними діями відповідачів їй було завдано моральної шкоди, розмір якої нею оцінено в 30 000,00 грн.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила стягнути завдану матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири в розмірі 32 017,00 грн, моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн, а також судові витрати.
22 січня 2024 року ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову.
Відзив мотивовано тим, що він є співвласником 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Однак у вказаній квартирі він не проживає з листопада 2018 року, тому не міг вчиняти дій, які були б у причинно-наслідковому зв`язку із залиттям квартири позивачки, що знаходиться поверхом нижче.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження залиття квартири саме 31 жовтня 2022 року, 05 листопада 2022 року та 07 листопада 2022 року. 
Акт №1 складений комісією у складі ОСББ «Ранкова зірка» лише 08 лютого 2023 року та з чисельними порушеннями. За наслідками обстеження не встановлено причину з якої сталося залиття квартири АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_5 та з чиєї вини відбулося затоплення. При цьому позивачкою не було повідомлено його про залиття квартири та не запрошено під час огляду квартири комісією ОСББ «Ранкова зірка», претензію щодо відшкодування матеріальної шкоди він не отримував. Оскільки завдання позивачці матеріальної шкоди неправомірними діями відповідачів не підтверджено належними та допустимими доказами, підстави для відшкодування моральної шкоди та судових витрат також відсутні.
22 квітня 2024 року ОСОБА_2 подано відзив на позов, в якому її представник просив відмовити у задоволенні позову. 
Відзив мотивовано недоведеністю позовних вимог. 
Її не було повідомлено про саме підтоплення та не запрошено на огляд квартири позивачки, а також не проводився огляд квартири АДРЕСА_5 , яка належить відповідачам для встановлення причин залиття квартири АДРЕСА_4 . 
Вказувала, що комісією не було встановлено як саме було здійснене підтоплення, які причини залиття квартири та винних осіб. 
Також, позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення їй душевних страждань, порушення її звичайного ритму життя, тому вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню також не підлягають.
Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 18 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не доведено факт залиття її квартири 31 жовтня 2022 року, 05 листопада 2022 року, 07 листопада 2022 року та неправомірність дій відповідачів, а тому підстави для відшкодування шкоди відсутні.
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 15 січня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Воропаєв Віталій Вячеславович, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що тягар утримання майна покладено на власників незалежно від того, скільки часу вони мешкають у квартирі.
Фактичне непроживання відповідачів не спростовує факт залиття її квартири. 
Акт залиття не є тотожним будівельно-технічній експертизі, комісія при обстеженні фіксує лише те, що візуально бачить.
В 4-х поверховому будинку, в якому сталося залиття, квартира відповідачів знаходиться на 4-му поверсі, а квартира позивачки, відповідно, прямо під ними. Під час розгляду справи відповідачі не зазначали інших причин затоплення, наприклад через дах будинку.
Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надано доказів відсутності вини, оскільки у деліктних правовідносинах саме на них покладено обов`язок спростування обставин, наведених потерпілим.
Відзив на апеляційну скаргу подано не було.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 18 грудня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України. 
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира складається з 1 кімнати, житловою площею 19,4 кв.м., загальною площею 37,4 кв.м., знаходиться на 3 поверсі 4 поверхового будинку (а.с 68).
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка знаходиться на 4 поверсі в 4х поверховому будинку (а.с. 87).
08 лютого 2023 року комісією в складі: голови правління ОСББ «Ранкова зірка» Кащеєвої Н.В., архітектора Зачепилівської селищної ради Швецова В.В., свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , було складено акт №1, згідно з яким при огляді квартири ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено, що залита санвузлова кімната, стеля кухні, коридор, а також встановлено, що з стелі текла вода (а.с.18-19). 
Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику майна № У104/23 від 01 травня 2023 року, за результатом проведення технічного обстеження квартири ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , експертом ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ» визначено вартість матеріального збитку (відновлювального ремонту), завданого власнику майна в результаті залиття квартири, яка на дату оцінки 31 жовтня 2022 року складає 32 017,00 грн (а.с.20-75).
Відповідно до акту депутата Зачепилівської селищної ради Харківської області від 22 січня 2024 року, ОСОБА_3 з 28 листопада 2018 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , однак фактично проживає за адресою: АДРЕСА_7 . (а.с. 109).
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2024/000689734 від 22 січня 2024 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 . (а.с. 108).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15 та частина 1 статті 16 ЦК України).
У пунктах 8, 9 частини 2 статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою.
За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
Згідно з статтею 322 ЦК України тягар утримання майна лежить на власнику майна.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).
В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.
В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
У частинах 1, 3 статті 12, частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1 - 3 статті 89 ЦПК України).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: протиправність діяння її заподіювача, наявність шкоди і вини останнього в її заподіянні, а також причинний зв`язок між ними.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з недоведеності її позовних вимог, оскільки доказів того, що залиття квартири позивачки відбулося саме внаслідок дій чи бездіяльності відповідачів матеріали справи не містять.
Між тим, при вирішенні спору суд першої інстанції не врахував, що сам факт залиття квартири позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не заперечуєють.
Тягар утримання майна покладається на його власника, і саме власник житла зобов`язаний забезпечувати збереження приміщень, при наявності відповідних несправностей вживати заходів щодо їх усунення.
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не заявляли клопотань про призначення у справі будівельно-технічної експертизи для встановлення причин залиття та не надали з цього питання висновку експерта, хоча спростування вини в даній справі є процесуальним обов`язком відповідачів, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду, який у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі №344/3303/16-ц підкреслив, що суди попередніх інстанцій, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну позивача і взявши до уваги те, що особа як власник квартири, з якої відбувся витік води, не довела, що її вини в заподіянні шкоди немає, дійшли обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. Окремо Верховний Суд наголосив, що аргументи касаційної скарги про те, що в справі немає доказів на підтвердження того, що шкода заподіяна позивачу внаслідок протиправної поведінки відповідача, є безпідставними, оскільки на власника квартири покладені обов`язки щодо належного утримання й експлуатації квартири та її складників, зокрема сантехнічного обладнання та мережі водовідведення квартири.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).
Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачами обов`язків щодо утримання свого майна, позивачці, як власниці квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заподіяно матеріальну шкоду. Належних та достатніх доказів на спростування презумпції своєї вини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не надано.
В силу частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
На підставі викладеного, з урахуванням того, що наданими позивачкою доказами підтверджено завдання їй матеріальної шкоди на суму 32 017,00 грн внаслідок залиття квартири, колегія суддів вважає, що наявні підстави для відшкодування відповідачами вказаних збитків.
Встановивши факт завдання майнової шкоди позивачці, вимушені зміни у її житті через пошкодження майна і необхідність подальшого проведення ремонтних робіт, колегія суддів вбачає й підстави для відшкодування їй завданої моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн, а саме по 2500 грн з кожного, що відповідає обставинам справи, тривалості порушення прав позивачки, глибині її страждань та засадам розумності і справедливості.
Щодо витрат на правничу допомогу, то судова колегія керується таким.
Матеріали справи свідчать, що 13 листопада 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Воропаєвим В.В. укладено Договір про надання правової допомоги № 208-1 (а.с. 91-93).
На виконання вказаного договору позивачці надано такі послуги – консультації – 5 х 500 = 2500 грн, складання претензії 12 листопада 2022 року та 07 грудня 2022 року – по 1500 грн кожна, складання заяви до Зачепилівської селищної ради – 2100 грн, складання позовної заяви, формування документів та подання до суду ( три дні – 3500 грн, судовий розгляд, участь у судових засіданнях – 5000 грн (а. с. 88).
На виконання умов договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 сплачено 16100 грн (а.с. 89).
Відповідно до положень частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до положень частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. 
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату. 
Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).
Враховуючи значення справи для сторін, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом судова колегія вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню позивачу становить 4000 грн, а саме по 2000 грн з кожного відповідача. При визначені розміру судових витрат суд враховує, що справа є малозначною та судова практика щодо вирішення спорів про відшкодування шкоди внаслідок залиття є сформованою. Виключних обставин, що потребували такого значного часу (6 годин) на підготовку позовної заяви та відповідних додатків до неї, адвокатом не наведено.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду ОСОБА_1 сплачено 3757,60, з яких 1073,60 грн – щодо вимог про стягнення майнової шкоди та 2684 грн щодо вимог про стягнення моральної шкоди (а.с.8).
Також, позивачкою було сплачено 5500 грн за послуги оцінювача (а.с. 76).
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 5336 грн (а.с. 207).
Оскільки позов задоволено частково, відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 1073,60 +(1073,60 х 1,50) = 2684 грн (щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди) та 447,33 грн (5000 х 2684/30000) + (447,33 грн х 1,50) = 1118,32 грн (щодо вимог про стягнення моральної шкоди). Всього 3802,32 грн, а саме по 1901,16 грн з кожного відповідача.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 18 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Зачепилівська селищна рада Берестинського району Харківської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду у розмірі 32 017 (тридцять дві тисячі сімнадцять) грн та грошову компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2750 (дві тисячі сімсот п`ятдесят) грн витрат на проведення оцінки, 1901 (одна тисяча дев`ятсот одна) грн 16 коп. судового збору та 2000 (дві тисячі) грн витрат на правничу допомогу.
Стягнути  з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2750 (дві тисячі сімсот п`ятдесят) грн витрат на проведення оцінки, 1901 (одна тисяча дев`ятсот одна) грн 16 коп. судового збору та 2000 (дві тисячі) грн витрат на правничу допомогу.
В іншій частині позов залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення 14 січня 2026 року складено року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина