ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 751/3517/25                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Топіха Р.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 грудня 2025 року                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
           Головуючого судді:                                                     Чаку Є.В., 
                суддів:                                                                  Коротких А.Ю., Єгорової Н.М.
           при секретарі                                                             Сови Є.Д.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції на додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП батальйону 4 роти 2 взводу Управління патрульної поліції в Чернігівській області старшого лейтенанта Федченка Олексія Вячеславовича, Департамента патрульної поліції про визнання дій неправомірними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

                                                    В С Т А Н О В И В :
          Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частково, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1738681 від 09 квітня 2025 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. 
          Додатковим рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2025 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
          Не погоджуючись з таким додатковим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
          Апелянт зазначив, що суд безпідставно поновив строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення про судові витрати, що є порушенням п`ятиденного строку визначеного частиною 7 статті 139 КАС України, а відтак заява підлягала залишенню без розгляду. Також Департамент зазначив, що в порушення ч. 9 статті 79 КАС України, на адресу відповідачів позивачем не були направлені ані заява ані докази в підтвердження понесених судових витрат, на які послався суд першої інстанції в своєму додатковому рішенні, а отже, якщо вони були долучені в судовому засіданні, тоді позивач зобов`язаний був надати до суду докази направлення таких додаткових доказів стороні відповідачів. Крім того, подані докази відсутні і в електронній справі, хоча Департамент патрульної поліції зареєстрований та має електронний кабінет в ЄСІТС, що є порушенням та позбавленням сторону відповідача бути обізнаним про обсяг матеріалів справи і надання обґрунтованих заперечень з приводу поданих доказів на підтвердження понесених судових витрат. У зв`язку з чим, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги докази, подані позивачем як
підтвердження понесення судових витрат.
          Крім того апелянт вказав, що розрахунок суми на правову допомогу у розмірі 10 000
грн. і як наслідок задоволення судом першої інстанції 6 000 грн є не співмірними зі складністю справи № 751/3517/25.
          Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
          Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
          До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
          Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
          Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
          Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
          Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
          Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
          За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
          Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
          Згідно з частиною т3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
          Згідно частини 5 статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
          Пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України визначено: суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
          Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 07 липня 2023 року у справі № 340/2823/21 зазначила, що підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.
          Також в зазначеній справі об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зауважила, що коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суд про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України.
          Отже якщо до завершення розгляду справи учасник справи не заявив суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані вже після того, як цей суд розгляне позовну заяву й ухвалить відповідне рішення.
          Спірне питання у цій справі стосується тлумачення та застосування порядку обчислення початку п`ятиденного строку для подання доказів на підтвердження розміру витрат, встановленого частиною сьомою статті 139 КАС України.
          З матеріалів справи вбачається, що у відкритому судовому засіданні від 25.08.2025, за участю ОСОБА_1 та його представника Хайтова П.В., Новозаводським районним судом м.Чернігова було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. При цьому під час судових дебатів у судовому засіданні представником позивача було усно заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу та вказано, що відповідні докази буде подано після проголошення рішення суду.
          Повний текст рішення складено 28.05.2025 та направлено поштою позивачу та на електронну пошту адвоката 02.09.2025.
           02.09.2025 адвокатом Хайтовим П.В. було направлено на адресу Новозаводського районного суду м.Чернігова  заяву про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення  на коритсь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
          До вказаної заяви було долучено копію Договору №б/н про надання правничої (правової) допомоги від 23.12.2024, Ордер №1140676 від 02.09.2025, розрахунок оплати витрат на правничу допомогу від 25.08.2025, платіжну інструкцію від 26.08.2025 відповідно до якої позивачем було сплачено кошти за правничу допомогу по справі №751/3517/25 у розмірі 10000 грн., наказ від 26.08.2025 №б/ н про направлення у відрядження адвоката Хайтова П.В. з 26.08.2025 по 01.09.2025.
          Доказів направлення вказаної заяви з додатками на адресу відповідача долучено не було.
          Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04.09.2025 заяву представника Калапи А.Р. про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду. 
          В мотивувальній частині вказаної ухвали суд першої інстанції зазначив, що позивач повинен був подати докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, тобто до 29.08.2025. Проте таку заяву направлено засобами поштового зв`язку 02.09.2025. Оскільки представником позивача не було заявлено відповідного клопотання про поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення без розгляду такої заяви.
          Судом першої інстанції роз`яснено порядок оскарження вказаної ухвали.
          Докази оскарження позивачем або його адвокатом вказаної ухвали суду у матеріалах справи відсутні. 
          Копію ухвали суду від 04.09.2025 було направлено на адресу позивача та його представника. 
          Згідно довідки суду копію ухвали отримано адвокатом Хайтовим П.В. в Електронному кабінеті 05.09.2025.
           19.09.2025 особисто позивачем було подано до суду заяву про ухвалення у справі додаткового  судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
          У заяві позивач просив поновити строк для подання доказів про розмір судових витрат, понесених у справі. Позивач зазначив, що 15.09.2025 при ознайомленні з матеріалами справи він дізнався про винесення судом ухвали про залишення заяви адвоката без розгляду.  18.09.2025 засобами поштового зв`язку ним від адвоката отримано належний примірник розрахунку витрат на професійну правничу допомогу та копію ухвали  суду від 04.09.2025. Відразу після чого, невідкладно, було подано заяву про винесення у справі додаткового рішення про стягнення судових витрат особисто.
          Суд першої інстанції розглянув вказане клопотання позивача, поновив йому строк та ухвалив додаткове рішення від 13.11.2025, яким заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково. 
          В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що суд безпідставно поновив строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення про судові витрати, що є порушенням п`ятиденного строку визначеного частиною 7 статті 139 КАС України, а відтак заява підлягала залишенню без розгляду.
          Колегія суддів погоджується з доводами апелянта та зазначає наступне.
          Частина п`ята статті 250 КАС України чітко встановлює, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення незалежно від того, проголошується повний текст судового рішення чи лише його скорочена форма (вступна та резолютивна частини). Єдиним винятком є ухвалення рішення в порядку письмового провадження, коли датою ухвалення рішення вважається дата його складення.
          Отже, позивач, за умови повідомлення суду про намір подати клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів, мав би право подати цю заяву не пізніше 29.08.2025.
          Як було зазначено вище,  вперше клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу було подано адвокатом 02.09.2025 та залишено судом першої інстанції без розгляду з підстав пропуску строку, а вдруге подано особисто позивачем 19.09.2025.
          Доводи позивача про ознайомлення з матеріалами справи 15.09.2025 та з розрахунком витрат на професійну правничу допомогу 18.09.2025, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не є непереборними обставинами, які перешкоджали позивачу звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та подати докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
          Судом встановлено, що розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складений 25.08.2025 та підписаний позивачем. 
          Крім того, наступного дня позивачем було сплачено кошти за правничу допомогу по справі №751/3517/25 у розмірі 10000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією.
          Вказані обставини свідчать про обізнаність позивача з розрахунком витрат ще у день проголошення судом вступної та резолютивної частини рішення, а не 18.09.2025, як про він зазначає. 
          Також колегія суддів критично ставиться до доводів позивача про те, що повний текст рішення ним отримано лише 18.09.2025, оскільки стаття 139 КАС України, яка встановлює окремий п`ятиденний строк для подання доказів понесених судових витрат, прямо не пов`язує його перебіг із моментом складення повного судового рішення чи його вручення учаснику справи. Такий строк обчислюється саме з дня ухвалення (проголошення) судового рішення незалежно від дати складення повного тексту (за умови дотримання вимоги щодо попереднього повідомлення суду про намір подати таке клопотання).
          Колегія суддів вважає, що позивач не був позбавлений можливості вчасно подати докази понесених судових витрат (за умови дотримання вимоги щодо попереднього повідомлення суду про намір подати таке клопотання).
          З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, подаючи заяву про ухвалення додаткового судового рішення, не дотримався вимог частини сьомої статті 139 КАС України, оскільки подав заяву про ухвалення додаткового рішення поза межами встановленого п`ятиденного строку з дня ухвалення (проголошення) постанови апеляційного суду.
          Отже апеляційна скарга Департамента патрульної поліції підлягає задоволенню.
          Суд першої інстанції наведених вище обставини не врахував та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права. 
          Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
          Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
          Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
          Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
          Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд                                                                                П О С Т А Н О В И В :
          Апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції задовольнити.
          Додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нову постанову про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
          Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
          Повний текст постанови виготовлено 17.12.2025. 

          Головуючий суддя:                                                                Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                  Н.М. Єгорова 

                                                                                                    А.Ю. Коротких