ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 754/17740/23
провадження № 51-2476 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                               ОСОБА_1 ,
суддів                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 , 
прокурора                                    ОСОБА_5 ,
захисника                                         ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 42023102030000013, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 197-1; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 197-1 КК України; 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Ірпінь Київської області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 197-1 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року  ОСОБА_7 та ОСОБА_8  на підставі ст. 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 197-1 КК України, а кримінальне провадження закрито.
Цивільний позов Київської міської ради залишено без розгляду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено без змін.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачувалися в тому, що невстановлених обставин, місці та час, переслідуючи корисливий мотив, вони вступили у попередню змову щодо самовільного зайняття земельної ділянки, розташованої в межах земельних ділянок кадастровий номер 8000000000:62:201:0030 і території прибережної захисної смуги річки Десенка у Деснянському районі м. Києва та подальшого самовільного будівництва на ній будівель та споруд для розміщення закладу громадського харчування кафе «Берег» та зони відпочинку з метою використання їх при здійсненні підприємницької діяльності та отримання прибутку.
Так, реaлізуючи свій злочинний умисел, направлений на самовільне зайняття земельної ділянки, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи cуспiльно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їx настання, в порушення вимог ст. ст. 96, 112, 116-126, 211 3емeльного кодексу Украiни, ст. ст. 88, 89 Водного кодексу України, п. п. 3.1 - 4.2 Положення про порядок розміщення тимчасових споруд у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21 травня 2009 poкy № 462/1518, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_8 , достовірно знаючи про відсутність у них правових підстав володіння, користування земельними ділянками, рішень органів виконавчої влади чи місцевого самовpядування про передачу у власність або оренду земельних ділянок, дозволів на встановлення тимчасових споруд, у перiод з травня 2008 року по вересень 2023 року самовільно зайняли земельну ділянку загальною площею 0,3011 га, розташовану в межах земельних ділянок кадастровий номep 8000000000:62:201:0030, площею 0,1731 гa, тa частини території прибережної захисної смуги річки Десенка у Деснянському районі 
м. Києва, площею 0,1280 га, в межах кадастрового кварталу 62:201, caмовільно побудувавши на них 6 будівель площами 9 кв. м, 9 кв. м, 9 кв. м, 12 кв. м, 
60 кв. м, 50 кв. м, та встановивши тимчасові споруди з тентовим покриттям в кількості 18 штук площами 25 кв. м, 25 кв. м, 6,25 кв. м, 6,25 кв. м, 25 кв. м, 
50 кв. м, 25 кв. м, 25 кв. м, 9 кв. м, 9 кв. м, 9 кв. м, 25 кв. м, 25 кв. м, 6 кв. м, 6 кв. м, 9 кв. м, 25 кв. м, 25 кв. м, 2 cпopyди господарського призначення площами 
8,75 кв. м кожна, та огородивши частково дерев`яним парканом. Надалі, використовували вказані будівлі, споруди та земельну ділянку, огороджену частково дерев`яним парканом, для розміщення закладу громадського хapчyвaння кафе «Берег» та зони відпочинку, для здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку.
Рішенням Київської міської ради № 97/9176 від 28.07.2020 «Пpо оголошeння природної території ландшафтним заказником місцевого значення «Деснянські луки» земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:62:201:0030, включно з земельною ділянкою площею 0,1731 гa, на якiй ОСОБА_10 спільно з 
ОСОБА_8 самовільно побудовано 6 будівель площами 9 кв. м, 9 кв. м, 
9 кв. м, 12 кв. м, 60 кв. м, 50 кв. м, розміщено тимчасові споруди з тентовим покриттям в кількості 13 штук площами 6,25 кв. м, 6,25 кв. м, 25 кв. м, 50 кв. м, 
25 кв. м, 25 кв. м, 9 кв. м, 9 кв. м, 9 кв. м, 25 кв. м, 25 кв. м, 25 кв. м, 25 кв. м, 
2 cпopyди господарського призначення площами 8,75 кв. м кожна, та дерев`яний паркан вiднeceна до території, на основі яких оголошено ландшафтний заказник місцевого значення «Деснянські луки», що згідно ст. ст. 3, 25 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» відноситься до природно-заповідного фонду України та на підставі ст. 150 Земельногo кодексу України належить до особливо цінних земель.
Незважаючи на це, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_11 , достовірно знaючи пpo належність земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:62:201:0030, до особливо цінних земeль, не припинили вчинення кримінального правопорушення, земельну ділянку не звільнили, а продовжили самовільно займати вказану земельну ділянку особливо цінних земeль, розміщення будівель та споруд закладу громадського харчування кафе «Берег», зони відпочинку, для здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку, що спричинило шкоду територiaльнiй громадi міста Kиєва y poзмipi 1 245 978,34 гpн.
Kpiм тогo, реалізуючи злочинний умисел, направлений на самовільне будівництво будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці, дiючи з корисливих мотивів, в пepioд з квітня 2008 року по березень 2016 poку, ОСОБА_12 , діючи згідно заздалегідь розробленого плану, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , із залученням невстановлених осіб, діючи всупереч вимог ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на земельну ділянку, 3аконів Укpaїни «Пpo планування i забудову територій», «Про регулювання містобудівної діяльності», у відсутності розробленої та затвердженої проектної документацiї, права на виконання підготовчих та будівельних робіт, містобудівних умов і обмeжeнь забудови земельної ділянки, здійснили самовільне будівництво бyдiвeль, a caмe 6 будівель площами 9 кв. м, 9 кв. м, 9 кв. м, 12 кв. м, 60 кв. м, 
50 кв. м, на самовільно зайнятій земельній ділянці, розташованій в межах земельних ділянок кадастровий номер 8000000000:62:201:0030 та частини території прибережної захисної смуги річки Десенка у Деснянському районі 
м. Києва, кaдастровий квартал 62:201.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує на те, що кримінальні правопорушення, передбачені  ч. 2 ст. 197-1 та ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 197-1 КК України, є триваючими злочинами. Вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено час закінчення обвинуваченими злочинних дій, оскільки вони після вчинення протиправних дій, які утворюють склад закінченого кримінального правопорушення, продовжували користуватися самовільно зайнятою земельною ділянкою та зведеними на них спорудами, тобто безперервно перебували у злочинному стані, а тому висновки місцевого суду про закінчення строків давності є неправильними та передчасними. 
На думку прокурора, суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення про неправильність висновків суду першої інстанції щодо закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 триваючих кримінальних правопорушень.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_6 просить залишити її без задоволення через необґрунтованість наведених у ній доводів.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор доводи касаційної скарги підтримав.
Захисник ОСОБА_6 , посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просив відмовити у задоволенні касаційної скарги.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачувалися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме у самовільному зайнятті земельної ділянки, вчиненому групою осіб, щодо земельних ділянок особливо цінних земель, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 197-1 КК України, тобто у самовільному будівництві будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці, вчиненому за попередньою змовою гpyпoю ociб.
Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 197-1 та ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 197-1 КК України, є нетяжкими злочинами відповідно до ст. 12 цього Кодексу.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності за вчинення нетяжкого злочину складає три роки.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що згідно з пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , самовільне зайняття земельної ділянки, шляхом облаштування на ній закладу громадського харчування мало місце у травні 2008 року. З дня вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1 та ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 197-1КК України, пройшло більше трьох років і наявні підстави, передбачені ст. 49 цього Кодексу, для звільнення 
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційної скарги прокурора, в обґрунтування зазначив, що з дня вчинення ОСОБА_13 та ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень минуло майже сімнадцять років, при цьому перебіг строків давності у даному провадженні не зупинявся та не переривався, останні не заперечували проти закриття кримінального провадження та надали згоду на звільнення їх від кримінальної відповідальності, тому обмежень, встановлених ч. 5 ст. 49 КК України, у вказаному провадженні не встановлено, тому місцевий суд дійшов належного висновку щодо звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 цього Кодексу та закриття кримінального провадження.
Проте, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанції не враховано, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 197-1 та ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 197-1 КК України, є триваючими злочинами.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42023102030000013 були внесені 20  січня 2023 року за ознаками кримінального  правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України (перекваліфікованому у подальшому на ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 197-1 КК України), на підставі заяви ОСОБА_14 від 19 січня 2023 року про те, що на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:62:201:0030 розміщені капітальні споруди, хоча згідно з інформацією про земельні ділянки, дана земельна ділянка є частиною природно-заповідного фонду та використовується не за призначенням.
Крім цього, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023100030002889 були внесені 27 вересня 2023 року про те, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 42023102030000013 від 20 січня 2023 року, за ознаками кримінального  правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, виявлено самовільне зайняття земельної ділянки невстановленими особами в межах прибережної захисної смуги річки Десенка у Деснянському районі м. Києва, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.  
Тобто, станом на 20 січня та 27 вересня 2023 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у злочинному стані і закінчені кримінальні правопорушення, передбачені відповідно ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 197-1та ч. 2 ст. 197-1 КК України, тривали.
Наведене узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному у постанові від 09 вересня 2024 року у справі № 353/999/23 (провадження № 51-523 кмо24), що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК України, є триваючим злочином. Днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення триваючого кримінального правопорушення є день припинення або переривання вчинення особою відповідного триваючого суспільно небезпечного діяння.
З урахуванням вказаних обставин, висновки судів про наявність підстав для звільнення  ОСОБА_7 та ОСОБА_8  від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України і закриття кримінального провадження є неспроможними та свідчать про неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність.
Отже, під час розгляду справи суди допустили істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у відповідності з вимогами ч. 1 
ст. 438 КПК України є підставами для скасування таких рішень з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Під час нового розгляду місцевому суду необхідно врахувати викладене та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                            ОСОБА_3