Справа № 638/22171/25
Провадження № 2/638/3762/26
РІШЕННЯ
Іменем України
29 січня 2026 року       м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Шишкіна О.В.,
за участю секретаря судового засідання Лозової А.О.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_1 (поза межами суду, у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 від імені якої діє представник - адвокат Кривенко Ірина Михайлівна до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року ОСОБА_2 від імені якої діє представник- адвокат Кривенко Ірина Михайлівна, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому просила суд розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 28.04.2012 у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 139.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28.04.2012 року вона з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 139. Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначає те, що подружні відносини між сторонами припинені з жовтня 2022 року, сторони не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Основна причина розпаду сім`ї це втрата почуття любові один до одного, різні погляди на сімейне життя. Від шлюбу у сторін є діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач також зазначає, що подальше збереження шлюбу буде примушенням до такого, позивач не має наміру зберігати шлюб, попередні спроби на примирення не принесли жодних результатів. Просить шлюб розірвати без надання строку на примирення.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що шлюб між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 вже розірвано компетентним судом Федеративної Республіки Німеччина. Оскільки шлюб між сторонами вже припинено, зазначив, що позовні вимоги не можуть бути предметом розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, просив провадження закрити через відсутність предмета спору.
У судове засідання позивач, представник позивача не з`явились, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.
У судовому засідання відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позовних вимог, зазначив, що шлюб між сторонами вже розірвано компетентним судом Федеративної Республіки Німеччина та просив закрити провадження через відсутність предмета спору.
Ухвалою суду від 18 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання.
Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 28 квітня 2012 року Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 139, про що складено актовий запис № 139, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 від 28.04.2012.
Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 16.10.2012, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 від 12.05.2017.
Відповідачем було надано до відзиву копію рішення суду, яка немає офіційного перекладу на українську мову та заявлено клопотання про закриття провадження у справі з підстав того, що шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення суду Федеративної Республіки Німеччина.
Оцінюючи доводи відповідача, суд виходить з такого.
Статтею 81 Закону України "Про міжнародне приватне право" унормовано, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті (ч.1). В Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта (ч.2).
Згідно із ст. 82 Закону України "Про міжнародне приватне право", визнання та виконання рішень, визначених у ст. 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право", визнання рішення іноземного суду є поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.
Визнання та виконання рішень іноземних судів в Україні врегульовано Розділом IX Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Положеннями ст. 462 ЦПК України закріплено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності (ч.1). У разі, якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (ч.2).
Рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності (ст. 471 ЦПК України).
Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку, що необхідною умовою для поширення дії рішенням іноземного суду на територію України є дотримання передбаченого Розділом IX Цивільного процесуального кодексу України порядку визнання рішень іноземних судів в Україні.
Відповідно до статей 471–472 Цивільного процесуального кодексу України рішення іноземного суду визнається та набуває юридичної сили на території України лише після його визнання судом України за заявою заінтересованої особи.
Оскільки відповідачем до суду не надано доказів визнання в порядку, визначеному Розділом IX Цивільного процесуального кодексу України, рішення Федеративної Республіки Німеччина про розірвання шлюбу між сторонами, відсутні підстави для поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України станом на час прийняття рішення у цій справі, а тому, як наслідок, у суду відсутні правові підстави вважати такими, що не підлягають доведенню, обставини щодо розірвання шлюбу.
Сам по собі факт ухвалення рішення іноземним судом про розірвання шлюбу не припиняє сімейно-правових відносин на території України, до моменту визнання рішення іноземного суду в Україні у порядку, встановленому ЦПК України, воно не має юридичної сили та не породжує правових наслідків для сторін, а відтак не може бути підставою для припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статей 104, 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за рішенням суду.
З урахуванням викладеного, суд відхиляє клопотання відповідача про закриття провадження у справі, оскільки рішення суду Федеративної Республіки Німеччина про розірвання шлюбу, яке не було визнане у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України, не має юридичної сили в Україні, не породжує юридичних наслідків на території України, зокрема щодо припинення шлюбу між сторонами відповідно до вимог Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами є таким, що продовжує існувати, а тому не може бути підставою для закриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Частинами 3, 4 статті 56 Сімейно гокодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).
Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подружжя мешкає окремо, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.
Суд наголошує, що право позивача на розірвання шлюбу є безумовним та може бути піддане жодним обмеженням.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті встановлених судом фактичних обставин справи, суд зазначає наступне.
Як зазначає позивач, і цю обставину не спростував відповідач, подружні відносини між сторонами припинені через відсутність почуття любові, різницю в поглядах на сімейне життя, у зв`язку з чим подальше збереження шлюбу є неможливим, матиме наслідком примушенням до шлюбу та суперечитиме інтересам позивача.
Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та їх нормативно-правове регулювання, суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, знайшли своє підтвердження, є доведеними та обґрунтованими, а тому наявні підстави для судового захисту прав позивача на розірвання шлюбу в обраний ним спосіб.
З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 131, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273-279, 352, 354 ЦПК України, суд,
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_2 від імені якої діє представник - адвокат Кривенко Ірина Михайлівна до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянкою України, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянином України, зареєстрований 28 квітня 2012 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 139.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 30.01.2026 року.

Суддя            О.В. Шишкін