ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/1581/25 пров. № А/857/25359/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року (головуючий суддя Ксензюк А.Я., м. Луцьк) у справі № 140/1581/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій щодо відмови в здійсненні зарахування до стажу періодів роботи з 14.06.1988 по 30.01.1990 та з 30.01.1990 по 06.05.2001 у подвійному розмірі; зобов`язання провести з 01.12.2024 перерахунок та виплату пенсії, зарахувавши до стажу періоди роботи з 14.06.1988 по 30.01.1990 та з 30.01.1990 по 06.05.2001 в Дортуберкульозній лікарні станції Мацеїв Львівської залізниці в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”; зобов`язання здійснити з 01.12.2024 нарахування та виплату пенсії, перерахованої внаслідок зарахування до страхового стажу періодів роботи з 14.06.1988 по 30.01.1990 та з 30.01.1990 по 06.05.2001 в Дортуберкульозній лікарні станції Мацеїв Львівської залізниці в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Зазначає, що пільги, передбачені статтею 60 Закону № 1788, стосуються саме часу фактичного виконання роботи в деяких медичних закладах вказаних у цій статті, тому, період перебування особи, яка працює у цих закладах, у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до спеціального стажу роботи, проте в одинарному розмірі. Також вказує, що при визначенні коефіцієнта страхового стажу враховано в одинарному обчисленні період роботи з 14.06.1988 року по 30.01.1990 року на підставі довідки від 08.05.2024 № П-361, оскільки відсутня інформація стосовно підтвердження приналежності закладу до установ, на які поширюється норми ст. 60 Закону №1788-ХІІ.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області з 06.01.2024 як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 27.03.2024 (а.с.7).
Як вказано у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 08.07.1981 ОСОБА_1 14.06.1988 прийнято на роботу в якості кухонної підсобної робітниці в Дортуберкульозній лікарні станції Мацеїв Львівської залізниці відповідно до наказу №63 від 14.06.1988, а 30.01.1990 позивача призначено кухарем лікарні з 01.02.1990 відповідно до наказу №34 від 30.01.1990 (а.с.14-16, 34-38).
Відповідно до архівної довідки Акціонерного товариства “Українська залізниця” від 08.05.2024 №П-361 про підтвердження трудового стажу, згідно документів архівного фонду вузлової лікарні станції Ковель Львівської залізниці гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться кухонним підсобним робітником дор. туберкульозної лікарні станції Мацеїв Львівської залізниці з 14 червня 1988р. (наказ № 63 від 14 червня 1988p). 3 30 січня 1990р. (наказ № 34 від 30 січня 1990р) значиться кухарем лікарні. За час роботи не знаходилась у відпустці по догляду за дітьми до 3-х, 6-ти років та не знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати (а.с.13).
Позивач 03.12.2024 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перерахунок пенсії, в якій просила зарахувати до стажу період роботи з 14.06.1988 року по 30.01.1990 року Дортуберкульозній лікарні станції Мацеїв Львівської залізниці в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 року за № 1788-ХІІ (а.с.46-47). 
ГУ ПФУ у Волинській області листом від 09.01.2024 за №4102-16667/П-02/8-0300/25 повідомило про те, що відповідно до документів електронної пенсійної справи страховий стаж складає 42 роки 03 місяці 19 днів (коефіцієнт страхового стажу 0,42250). Для визначення розміру пенсії враховано середньомісячний заробіток 7796,93 грн, який обчислено за період роботи з 01.07.2000 по 31.08.2024 з урахуванням середньої заробітної плати по Україні 13559,41 грн (індивідуальний коефіцієнт заробітку -0,57502).
Розмір пенсії складає 3577,52 грн, з них: 3294,20 грн - розмір пенсії за віком (7796,93 грн х 0,42250); 283,32 грн - доплата за 12 років понаднормативного стажу (2361 грн х 12%).
При визначенні коефіцієнта страхового стажу враховано в одинарному обчисленні період роботи з 14.06.1988 по 30.01.1990 на підставі довідки від 08.05.2024 № П-361, оскільки відсутня інформація стосовно підтвердження приналежності закладу до установ, на які поширюються норми статті 60 Закону № 1788.
Вважаючи вказані дії щодо неврахування періодів роботи в Дортуберкульозній лікарні станції Мацеїв Львівської залізниці в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, позивач звернулася із цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної Хартії та ч.1 ст.46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).
Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, обов`язковими умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до норм Закону №1058-IV є наявність необхідного страхового стажу (в тому числі пільгового) та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку.
Статтею 60 Закону № 1788-XII передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» протитуберкульозні заклади - це спеціалізовані заклади охорони здоров`я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари тощо).
Згідно п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що протитуберкульозні заклади є інфекційними закладами охорони здоров`я, оскільки здійснюють лікування інфекційного захворювання.
У свою чергу, ст. 60 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що робота в інфекційних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , що  ОСОБА_1 у період з 14.06.1988 по 13.02.2020 працювала на посадах кухонної підсобної працівниці та кухаря лікарні в дор. туберкульозної лікарні станції Мацеїв Львівської залізниці (а.с.14-16). 
Згідно запису №6 трудової книжки позивача на основі Наказу Мед.служби Львів зал. №39 від 03.05.2001 та рішення Волинської обласної ради №13 про передачу туб.лікарні міста Мацеїв у підпорядкування Волинської обласної держадміністрації та перейменування на Луківську тублікарню ВОТМПО згідно статті 36 КЗпП з 07.05.2001, в зв`язку зі зміною підпорядкованості підприємств, установ не припиняє дії трудового договору всіх штатних працівників по Луківській тублікарні). (а.с.15, зворот а.с.35). 
Крім того, довідкою комунального підприємства “Волинський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр” Волинської області №69/1.6/2-24 від 24.01.2024 підтверджено той факт, що ОСОБА_1 дійсно працювала з 07.05.2001 по 26.05.2019 р. у Луківській туберкульозній лікарні обласного територіального медичного протитуберкульозного об`єднання, а з 27.05.2019 р. по 13.02.2020 р. у Луківському відділенні легеневого туберкульозу №5 комунального підприємства “Волинський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр” Волинської обласної ради. А саме з 07.05.2001 (Нак. №1 від 07.05.2001) на посаді кухаря, з 09.12.2016 (Нак. №143 від 08 12.2016) на 0,75 посади кухаря, з 17.07.2019 (Нак. №212 від 17.07.2019) по 13.02.2020 (Нак. №138 від 31.01.2020) на посаді кухаря.
Луківську туберкульозну лікарню обласного територіального медичного протитуберкульозного об`єднання з 27.05.2019 року реорганізовано шляхом злиття y комунальне підприємство “Волинський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр” Волинської обласної ради відповідно до рішення Волинської обласної ради від 20 грудня 2018 року №22/43 (Наказ №72-од від 27.05.2019).
Луківську туберкульозну лікарню обласного територіального медичного протитуберкульозного об`єднання з 27.05.2019 року (Наказ №85-од віл 27.05.2019 р.) перейменовано у Луківське відділення легеневого туберкульозу №5 КП “ВОФМЦ” Волинської обласної ради.
За час роботи позивач не знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до 3р., 6р. та знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати за сімейними обставинами з 01.12.2013 по 15.12.2013 (Нак. №87 від 01.12.2013) та з 01.09.2015 по 04.09.2015 (Нак. №47 від 31.08.2015 (а.с.17,33).
Як вбачається з форми РС-право (нормер ПС – 033050009708) розрахунку стажу ОСОБА_1 період роботи позивача з 07.05.2001 по 31.12.2003 зараховано подвійному розмірі, а період з 14.06.1988 по 06.05.2001 в одинарному розмірі (зворот а.с.27).
Відповідачем не заперечується, що позивач протягом спірного періоду працювала у протитуберкульозному закладі охорони здоров`я, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для зарахування позивачу спірного періоду роботи до страхового стажу в подвійному розмірі.
Щодо доводів скаржника про відсутність в архівній довідці №П-361 від 008.05.2024 будь-якої інформації, що зазначений період роботи підлягає зарахуванню в подвійному розмірі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обчислення стажу для призначення пенсії проводить саме пенсійний орган.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди скаржника з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі № 140/1581/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш