Справа №932/10945/25
Провадження №2/932/3657/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року          м. Дніпро

Шевченківський районний суд м. Дніпра в складі: головуючого-судді Цитульського В.І., розглянувши у спрощеному провадженні, без виклику учасників, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
В С Т А Н О В И В :
Основні процесуальні рішення та дії.
28.08.2025 позивач звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути із відповідача заборгованість в сумі 37 055 грн.
Також позивачем заявлено судові витрати, а саме про судовий збір в сумі 3 028 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 000 грн.
Ухвалою судді від 10.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження.
30.09.2025 відповідачем надано відзив на позовну заяву.
07.10.2025 позивачем подано відповідь на відзив.
07.10.2025 відповідачем подано заперечення.
Узагальнені доводи позивача.
Відповідачем не виконано умови кредитного договору №4745677 від 19.07.2021, укладеного між ним та ТОВ «Міолан», внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом – 4 050 грн, за процентами – 32 005 грн, за комісією – 1 000 грн.
Право вимоги за кредитними вимогами перейшло до позивача на підставі договорів від 29.11.2021 та від 10.01.2023.
Узагальнені доводи відповідача.
Відповідач визнає факти укладення кредитного договору та заборгованість за ними в частині тіла кредиту в сумі 5 000 грн, в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. Зазначає про те, що з 13.04.2022 він перебуває на військовій службі, його не повідомляли про зміну стягувача у зобов`язанні, позивач погодив пропозицію про врегулювання спору шляхом погашення 15 000 грн.
.
Відповідач заперечує проти задоволення решти вимог з наступних підстав: решту процентів нараховано поза межами строку кредитування. При чому відповідач наголошує на відсутності доказів продовження строку кредитування, а відповідні положення договору вважає несправедливими.
Окрім цього відповідач вважає нараховані проценти надмірними, такими, що суперечать принципу справедливості, добросовісності, пропорційності та розумності.
Обставини, встановлені судом.
19.07.2021 між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту №4745677, за умовами якого: сума кредитну – 5 000 грн; строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту і сплати комісії та процентів 18.08.2021; проценти 2 250 грн (1,5% на день). Окрім цього договором передбачено, що у випадку продовження користування кредитним коштами ще на 60 днів зі сплатою процентів за ставкою 5% за кожен день користування; комісія 1 000 грн.
Квитанцією від 19.07.2021 підтверджується факт надання відповідачу кредиту в загальній сумі 5 000 грн.
Із відомостей про щоденні нарахування за кредитами вбачається, що відповідачу нараховувалися проценти з 20.07.2021 до 17.08.2021 по 75 грн за кожен день, з 18.08.2021 до 17.09.2021 по 60,75 грн на день, з 18.09.2021 по 16.11.2021 по 202,50 грн на день. Також відображено факт погашення відповідачем 17.0.2021 500 грн тіла кредиту, 952 грн процентів, 500 грн комісії та 01.09.2021 450 грн тіла кредиту, 970 грн процентів, 450 грн комісії.
Згідно договору факторингу від 29.11.2021 ТОВ «Міолан» передало право вимоги до ОСОБА_1 за договором споживчого кредиту в користь ТОВ «Вердикт капітал». Перехід права вимоги підтверджується фактом оплати за договорами факторингу та підписанням його сторонами реєстру боржників.
Згідно договору відступлення права вимоги від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт капітал» передало право вимоги до ОСОБА_2 за договором споживчого кредиту в користь ТОВ «Коллект центр». Перехід права вимоги підтверджується фактом оплати (акт зарахування зустрічних однорідних вимог) за договором цесії та підписанням його сторонами реєстру боржників.
Відповідачем надано знімок першої сторінки військового квитка, виданого 13.04.2022 та повстку про явку до ТЦК та СП на цю ж дату, докази електронного листування із позивачем про мирне врегулювання судового спору.
Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.
У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.2 ст.518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
За приписами ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
У відповідності до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.
Висновки суду.
Факти укладення відповідачем кредитного договору, отримання грошових коштів за ним та їх неповернення підтверджується доказово та не заперечується відповідачем.
Окрім цього позивачем надано докази на підтвердження набуття ним права вимоги до відповідача. Ця обставина також не заперечується відповідачем.
Спірною є лише сума заборгованості.
Позивач нараховує проценти за перші 60 днів за ставкою 1,5% в день, наступні 62 дні за ставкою 5% в день, а також просить стягнути комісію в сумі 1 000 грн.
Відповідач заперечує право позивача нараховувати проценти та комісію після його мобілізації.
Заперечення відповідача суд відхиляє. Зокрема останнім не надано доказів набуття ним статусу особи, на яку поширюється гарантії Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Окрім того проценти розраховані за період до дня, вказаного відповідачем як день його мобілізації.
Разом із тим, договором визначено строк кредитування у 30 днів та передбачена можливість продовження строку користування кредитом у випадку неповернення кредиту ще на 60 днів.
Відтак договорами визначено загальний строк користування кредитом у 90 днів, що є строком кредитування.
Відтак, строк нарахування процентів слід обмежити 90 днями від дати надання кредиту.
Окрім того, визначені кредитним договором денні процентна ставка 1,5% та 5 % суперечить ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», за якою така ставка не може перевищувати 1%.
Обрахований розмір процентів за користування кредитом у відповідності до вимог закону становить 4 019 грн.
Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які надавалися відповідачу та за які встановлена одноразова комісія.
За таких обставин положення кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплатити комісію при поверненні кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З огляду на наведене, суд приходить до переконання про задоволення позову частково.
Розподіл судових витрат.
За подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір із АО «Лігал Асістанс» від 01.07.2024 із загальним предметом, заявку на отримання юридичної допомоги щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , акт про надання юридичної допомоги (усні консультації 2 год, 4 000 грн та складення позовної заяви, 3 год та 9 000 грн).
Суд вважає неправомірним включення до складу судових витрат усних консультацій. Вартість написання позовної заяви, яка по своїй суті є простою та однотипною у вартості 9 000 грн є явно завищений.
Виходячи із засад розумності, враховуючи, що справа є малозначною, фабула простою, позов типовим а об`єм доказів малим, судом зменшується розмір відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу до 4 000 грн.
Оскільки судом задоволено 21,78% від ціни позову, із відповідача підлягає стягненню в користь позивача 659,37 грн на відшкодування судового збору та 871,03 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі наведеного суд,
У Х В А Л И В :
Позов задовільнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість в сумі 8 069 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 4 050 грн та процентів за користування кредитом в сумі 4 019 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» 779,04 грн на відшкодування судового збору та 771,83 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», ЄДРПОУ 44276926, 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя:           В.І. Цитульський