ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

06 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/1207/25
Головуючий у першій інстанції – Шевченко І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/263/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді – Шарапової О.Л.,
суддів – Онищенко О.І., Скрипки А.А.,
з участю секретаря: Шапко В.М., 
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Лосинівська територіальна громада в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 .
Оскаржується рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 вересня 2025 року, суддя Шевченко І.М., місце ухвалення оскаржуваного рішення суду – м.Ніжин.
В С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Лосинівської територіальної громади в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ..
Позовні вимоги мотивовані тим, що її сім`я проживала в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, виданим Виконавчим комітетом Лосинівської селищної Ради народних депутатів 27 січня 1988 року, 1/2 частини вищевказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами належить до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на 15 квітня 1991 року членами сім`ї голови колгоспного двору були: ОСОБА_4 – батько позивачки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 – мати позивачки, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_7 – брат позивачки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_2 – невістка; ОСОБА_8 – племінниця позивачки. За життя батько позивачки – ОСОБА_4 склав заповіт, згідно з яким все своє майно заповів ОСОБА_1 , яка в установленому законом порядку прийняла спадщину. Зокрема, на її ім`я видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. Вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак приватним нотаріусом відмовлено у вчиненні вищевказаної нотаріальної дії з підстав, що вищевказаний будинок належить колгоспному двору, у зв`язку з чим неможливо встановити належність нерухомого майна спадкодавцеві. Треті особи у справі не виявляють бажання скористатися правом на частку в житловому будинку і бажають, щоб їхні частки були враховані при визнанні права власності за позивачкою. Крім того, інша 1/2 частка будинку не зареєстрована, причини відсутності правовстановлюючих документів на цю частку будинковолодіння – позивачці невідомі. Ця частка є безтитульною. Вступивши в спадщину в 2013 році після смерті батька, позивачка фактично прийняла все домоволодіння, користується ним більше 10 років.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення є незаконним.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає невірним висновок суду, що ввесь спірний будинок має статус колгоспного двору, оскільки лише 1/2 частка спірного будинку належала до колгоспного двору згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок,виданий виконавчим комітетом Лосинівської селищної Ради народних депутатів 27.01.1988.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що треті особи по справі не бажають визнавати за ними право власності на відповідну частку в колгоспному дворі, а погоджуються з тим, щоб саме за позивачем було визнано право власності і на 1/2 частку, тому висновок суду щодо пред`явлення позову до неналежного відповідача є невірним.
Особа, яка подала апеляційну скаргу також вважає, що є всі підстави для визнання за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частку спірного будинку, оскільки вона добросовісно заволоділа чужим майном, продовжує відкрито безперервно ним користуватися понад 10 років, так як незаконність набуття права власності не випливає із закону.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (а.с.5 зворот). 
ОСОБА_5 був головою 1/2 частини жилого будинку з приналежними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 27 січня 1988 року, виданого Виконавчим комітетом Лосинівської селищної Ради народних депутатів, та належить колгоспному двору (а.с.80).
Згідно з довідкою КП «Ніжинське МБТІ» № 02042 від 27.07.2025 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві приватної власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_5 , – на 1/2 частину на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Виконавчим комітетом Лосинівської селищної ради 27.01.1988 на підставі рішення від 27.01.1988 № 3 (а.с.23). 
Згідно з довікою Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області від 04.08.2016 №886 станом на 15.04.1991 у будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 , проживали: ОСОБА_4 – член колгоспного двору; ОСОБА_6 – дружина; ОСОБА_7 – син; ОСОБА_2 – невістка; ОСОБА_9 – онука (а.с.26). 
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.20).
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5).
З копії спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що спадщину після її смерті прийняв її чоловік ОСОБА_4 , який 26 липня 2010 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 65 зворот, 74 зворот). 
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є батьками позивачки, яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_10 (а.с.6,23 зворот).
Відповідно до довідки Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області від 21.07.2016 №830 на день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з ним на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті за вищевказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.25). 
Згідно з копією заповіту від 08 лютого 2011 року, посвідченого секретарем Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області – Кошарною Н. А., ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідав свій дочці ОСОБА_1 (а.с.57).
Як убачається з копії спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після його смерті прийняла дочка ОСОБА_1 . 
На ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19, 20 зворот, 21 зворот).
Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Голік Л. В. від 22.08.2022 № 96/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки будинок належить колгоспному двору, у зв`язку з чим неможливо встановити належність нерухомого майна спадкодавцеві (а.с. 21, 22 зворот).
Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 
Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Отже ураховуючи правову природу заповіту можна дійти висновку, що основним змістом заповіту є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долі майна (прав та обов`язків спадкодавця), що виступає об`єктом спадкового наступництва.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позов подано до неналежного відповідача, а також відсутні підстави для визнання права власності за набувальною давністю.
Апеляційний суд частково не погоджується з висновком суду першої інстанції.
В ході розгляду справи встановлено, що виконавчим комітетом Лосинівської селищної Ради народних депутатів 27 січня 1988 року видані два свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ,: 1/2 частина на ім”я ОСОБА_5 та на 1/2 частину на ім.»я ОСОБА_4 ( батько позивачки).
Враховуючи, що наявні правовстановлюючий документ на житловий будинок та заповіт на ім.»я ОСОБА_1 , позивачка не позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в позасудового ( нотаріальному) порядку.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки висновок суду першої інстанції в цій частині узгоджується з приписами законодавства та матеріалами справи.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 вересня 2025 року – змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча: Судді: