ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2025 року
м. Харків
справа № 630/93/24
провадження № 22-ц/818/1446/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого –                Пилипчук Н.П.,
суддів –                        Маміної О.В, Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря –        Львової С.А.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – Харківський відділ державної РАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 , на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 06 листопада 2024 року в складі судді Малихіна О.О.
в с т а н о в и в:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа - Харківський відділ державної РАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Заява мотивована тим, що починаючи з 25 січня 2021 року вона і ОСОБА_3 почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , придбавали майно та вели спільне господарство за цією адресою до 05 травня 2023 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_5 , реєстрації народження якої було здійснено ОСОБА_1 самостійно, відомості про батька дитини були записані з її слів. Але ОСОБА_3 визнавав себе батьком дитини і її чоловіком, хоча і не квапився з реєстрацією відповідних документів. З 06 травня 2023 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу, мужньо виконував військовий обов`язок захисту України, але 20 жовтня 2023 року під час активних бойових дій зник безвісті. До вказаної дати вона і ОСОБА_3 підтримували родинні відносини дистанційно, та останній продовжував фінансового допомагати родині. Про зникнення ОСОБА_3 безвісті військовою частиною було направлено сповіщення на адресу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого вручення такого сповіщення ОСОБА_2 – брату ОСОБА_3 . Також вказала, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту батьківства необхідно їй для реалізації особистих немайнових та майнових прав доньки, в тому числі для оформлення права на отримання грошового забезпечення.
Просила встановити факти, що мають юридичне значення, а саме, що вона постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем с. Олейники Сахновщинського району Харківської області, в період з 25 січня 2021 року і до моменту видачі сповіщення № 658 від 03 листопада 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 про те, що, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зник без вісті під час активних бойових дій, про що було направлено корінець сповіщення №658 Начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 , та факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Олейники Сахновщинського району Харківської області, відносно доньки ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Люботин Харківського району Харківської області, про що здійснено актовий запис №39 від 11 березня 2022 року.
Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 06 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 – залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в поданій заяві вона просить встановити факти, які мали місце у період з 25 січня 2021 року до 05 травня 2023 року, тобто до прийняття ОСОБА_3 на військову службу, тож залучення в якості заінтересованої особи командира військової частини НОМЕР_1 не було необхідним з огляду на зміст заяви ОСОБА_1 . Більш того, відповідно до пункту 14 розділу XII Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом МОУ від 15.09.2022 року № 280, у військових частинах, які беруть участь у бойових діях, ведення особових справ, послужних (скорочених послужних) карток та обліково-послужних карток в районі ведення бойових дій заборонено. З огляду на вищенаведену норму права, а також відсутність реакції від командира військової частини на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 01 липня 2024 року по справі №630/93/24, якою було витребувано від командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) довідку про перебування ОСОБА_3 на військовій службі у вказаній військовій частині станом на 01 липня 2024 року або інший документ про виключення зі списків особового складу, та яка не була виконана станом на дату ухвалення спірного рішення суду, залучення в якості заінтересованої особи командира військової частини НОМЕР_1 є таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Що стосується вимоги суду про залучення до участі у справі в якості заінтересованої особи брата ОСОБА_3 – ОСОБА_2 , то дана особа не може ані спростувати, ані підтвердити факт її проживання із ОСОБА_3 однією сім?єю без реєстрації шлюбу у спірний період, також факт батьківства відносно доньки ОСОБА_6 . Щодо встановлення факту батьківства, то чинним законодавством не передбачено процедури встановлення факту батьківства за особою, яка зникла безвісті, а тому вважає, що в даному випадку мають застосовуватися норми щодо встановлення факту батьківства за померлою особою.

19 листопада 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» Міністерство оборони України подало додаткові пояснення у справі, в яких посилалося на те, що від встановлення факту визнання заявниці членом сім`ї померлого військовослужбовця залежить виникнення її права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та на отримання одноразової грошової допомоги. При цьому, даний факт повністю заперечується Міністерством оборони України. Таким чином, у заявниці фактично виник спір, зокрема, з сином зниклого військовослужбовця, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Враховуючи те, що наявний спір про право, який вирішується у порядку окремого провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без розгляду, а також роз`яснити заявниці її право звернутися з даними вимогами в порядку позовного провадження.

02 грудня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що Міністерство оборони України не надає доказів щодо існування сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, навіть наявність сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не свідчить про існування спірних правовідносин між заявницею і іншими особами. Саме факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_3 , встановлення факту батьківства ОСОБА_3 відносно доньки не несе юридичного наслідку щодо вирішення їхніх прав та обов`язків, оскільки його встановлення буде лише підтвердженням шлюбних відносин ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та народження у ОСОБА_3 дочки – ОСОБА_6 , тобто існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 травня 2025 року залучено до участі у справі в якості заінтересованих осіб військову частину НОМЕР_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року залучено до участі у справі в якості заінтересованих осіб Міністерство оборони України та ОСОБА_3 .

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду – скасувати.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заявник ОСОБА_1 , згідно з відміткою в паспорті громадянина України НОМЕР_2 , виданому 19 серпня 2014 року Люботинським МС ГУ ДМС України в Харківській області, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 і, починаючи з 27 лютого 2019 року, мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .
За інформацією, витребуваною від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній актовий запис про державну реєстрацію шлюбу відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Перевірка була проведена за період з 01 жовтня 2020 року по 03 листопада 2023 року на підставі актових записів цивільного стану в архівах відділів державної РАЦС Донецького, Луганського Полтавського, Сумського, Харківського та Чернігівського регіонів.
Виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області була надана довідка №03-10/2493 від 10 листопада 2023 року на підтвердження того, що ОСОБА_1 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , і разом з нею за вказаною адресою проживають донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та цивільний чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Довідкою від 14 жовтня 2023 року, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_3 був призваний по мобілізації та перебував на військовій службі у вказаній військовій частині з 06 травня 2023 року. 
09 листопада 2023 року військова частина НОМЕР_1 направила на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 сповіщення № 658 про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час активних бойових дій поблизу н.с. Бахмут Донецької області зник безвісті, з метою подальшого сповіщення про це ОСОБА_2 , брата військовослужбовця.
Як зазначає заявник ОСОБА_1 починаючи з 25 січня 2021 року вона і ОСОБА_3 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , і вели спільне господарство за цією адресою до 05 травня 2023 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_5 , реєстрації народження якої було здійснено ОСОБА_1 самостійно, відомості про батька дитини були записані з її слів. Але ОСОБА_3 визнавав себе батьком дитини і її чоловіком, хоча і не квапився з реєстрацією відповідних документів. З 06 травня 2023 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу, мужньо виконував військовий обов`язок захисту України, але 20 жовтня 2023 року під час активних бойових дій зник безвісті. До вказаної дати вона і ОСОБА_3 підтримували родинні відносини дистанційно, та останній продовжував фінансового допомагати родині. Про зникнення ОСОБА_3 безвісті військовою частиною було направлено сповіщення на адресу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого вручення такого сповіщення ОСОБА_2 – брату ОСОБА_3 . 

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.
У постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2024 року у справі № 694/2318/23, від 08 травня 2024 року у справі № 214/4921/23 та від 05 червня 2024 року у справі № 557/1535/23.
Тобто якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України).
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
Отже, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту батьківства ОСОБА_1 вказала, що встановлення цих фактів їй необхідно для реалізації особистих немайнових та майнових прав доньки, в тому числі для оформлення права на отримання грошового забезпечення.
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 уточнила, що встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 необхідно також для захисту її майнових прав.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Розглядаючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не пов`язане зі спором про право і відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правильність наведених заявником фактів і доказів, а також того, що суд не може залучити заінтересованих осіб з власної ініціативи.
У заяві ОСОБА_1 зазначила, що в період спільного проживання нею та ОСОБА_3 за спільні кошти придбавалося майно. Отже встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу впливає на майнові права ОСОБА_3 , оскільки майно, що придбано в період спільного проживання чоловіка та жінки за спільні кошти є їх спільною сумісною власністю, тому між ними наявний спір про право.
Відповідно до статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.
Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.
ЦПК України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів родинних відносин, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.
Такі правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21, провадження № 61-6732св24;від 13 листопада 2024 року у справі № 308/14160/21, провадження № 61-5293св24.
Однак, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Заінтересовані особи в окремому провадженні повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.
Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 05 лютого 2025 року по справі № 183/4366/24.
Отже, суд першої інстанції в порушення наведених норм, не залучив до участі у справі осіб, права яких знаходяться у юридичному зв`язку із правами заявника, зокрема Міністерство оборони України, брата ОСОБА_3 – ОСОБА_2 , законного представника неповнолітнього сина ОСОБА_3 – ОСОБА_7 , а також самого ОСОБА_3 , правоздатність якого не припинена, щодо якого вирішується питання про його батьківство та щодо якого встановлюється факт проживання однією сім`єю. 
За відомостями Міністерства оборони України, які не спростовані заявником, у зниклого безвісти ОСОБА_3 наявний син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно чинного законодавства за військовослужбовцями безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у  порядку  та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до пункту 3 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 № 884 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України 
від 15 квітня 2025 № 449), виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Пунктом 6 вказаного Порядку передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється:
особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
Таким чином, розгляд даної заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу впливає на обсяг прав та обов`язків ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Отже, між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 існує спір з приводу належності та розміру грошового забезпечення у зв`язку із зникненням безвісти ОСОБА_3 .
Таким чином, факт, про встановлення якого просить   ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Що стосується вимог про встановлення факту батьківства, то колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Так, відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.
Згідно з свідоцтвом про народження НОМЕР_3 , виданим 11 березня 2022 року Харківським відділом державної РАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заявник ОСОБА_1 є матір`ю дитини ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батьком дитини вказаний ОСОБА_6 .
З довідки від 11 березня 2022 року про державну реєстрацію народження дитини ОСОБА_6 вбачається, що відомості про батька дитини були внесені до актового запису відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.
Разом з тим, як вбачається із довідки від 14 жовтня 2023 року, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_3 зник безвісті під час активних бойових дій поблизу н.с. Бахмут Донецької області.
Набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи (частина перша статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»). 
Зокрема, факт батьківства чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини може бути встановлений за рішенням суду у разі його смерті (частина перша статті 130 СК України). 
Відтак, у разі відсутності відомостей про смерть особи, батьківство якої встановлюється, необхідним є безпосереднє звернення до суду саме із позовом про визнання батьківства (стаття 128 СК України).
Таким чином, на переконання колегії суддів, відсутність судового рішення про визнання   ОСОБА_3 померлим або належних доказів його смерті виключає саму можливість звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства саме в порядку окремого провадження на підставі статті 130 СК України.
За установлених у цій справі конкретних обставин факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту батьківства, не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства з підстав, передбачених частиною шостою статті 294, частиною четвертою статті 315 ЦПК України. 
Залишення без розгляду заяви не позбавляє ОСОБА_1 права звернутися до суду відповідної юрисдикції для вирішення спору в порядку позовного провадження.
Керуючись ст.ст.294, 315, 367, 368, 377, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 , – задовольнити частково.
Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 06 листопада 2024 року – скасувати.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Харківський відділ державної РАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення – залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                                Н.П. Пилипчук

Судді                                                                        О.В. Маміна

       О.Ю. Тичкова