Справа № 372/4967/25
Провадження № 2/591/3175/25

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2026 року м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Косар А. І.
секретар судового засідання Хроменко А. О.
розглянув у порядку загального позовного провадження
судову справу єдиний унікальний номер:372/4967/25
сторони та інші учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
представник позивача ОСОБА_2 
відповідач ОСОБА_3 
про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу 
УСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2025 року в системі Електронний суд адвокат Орловська Вікторія Анатоліївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , сформувала до Обухівського районного суду Київської області позов до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу. Вимоги мотивовано тим, що 22.03.2025 між сторонами виникли договірні відносини пов`язані з орендою ОСОБА_3 траснспортного засобу Toyota Camry. Останній передав автомобіль у користування ОСОБА_4 , за участі якого 24.04.2025 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), останній загинув на місці. Внаслідок ДТП автомобілю ОСОБА_1 завдано механічні ушкодження, вартість збитків відповідно до звіту №1844 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу становить 698 220.00 грн, вартість такої оцінки становить 3 000.00 грн.
Автомобіль був застрахований ОСАГО, але страхового відшкодування не відбулося, транспортний засіб повернуто власнику у пошкодженому стані. Наразі відповідач зник та на зв`язок не виходить, тому у позасудовому порядку вирішити спір не представляється можливим.
Позивачу також було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням власності, не можливістю протягом тривалого часу користуватися транспортним засобом за призначенням, порушенням його звичайного ритму життя. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає у 7 000.00 грн.
Просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 698 220.00 грн матеріальних збитків, 7 000.00 грн моральної шкоди, а також судові витрати, що становлять 7 052.20 грн судового збору, 6 000.00 грн витрат на правову допомогу, 3 000.00 грн витрат на оцінку пошкодженого автомобіля.
Позиція відповідача
Відзив на позов не надходив.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
03 вересня 2025 року Ухвалою Обухівського районного суду Київської області справу єдиний унікальний номер:372/4967/25 передано на розгляд за підсудністю до Краснопільського районного суду Сумської області.
22 травня 2025 року рішенням №1105/0/15-23 Вища рада правосуддя передала Зарічному районному суду м. Суми територіальну підсудність судових справ Краснопільського районного суду Сумської області. 
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Зарічного районного суду м. Суми від 30.10.2025 цю справу передано для розгляду головуючому судді Алевтині Іванівні Косар.
03 листопада 2025 року Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.
Вказану ухвалу було надіслано за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, однак поштові відправлення було повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.05.2024 у справі № 755/4829/23, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи.
08 грудня 2025 року Ухвалою суду закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, виклик відповідача здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

У судове засідання 15.01.2026 сторони не з`явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Їх нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору, фіксування судового процесу не здійснювалося.

Протокольною ухвалою суд постановив про заочний розгляд справи.
Після завершення стадії дослідження письмових доказів, судом здійснено перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України оголошено дату та час проголошення судового рішення.
Фактичні обставини справи 
ОСОБА_5 є власником автомобіля марки Toyota модель Camry 2016 року випуску, номер шассі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
22 березня 2025 року між ОСОБА_1 та громадянином України ОСОБА_3 було укладено ДОГОВІР ОРЕНДИ ЛЕГКОВОГО АВТОМОБІЛЯ строком до 18.05.2025.
З умов договору вбачається, що орендодавець ОСОБА_1 надає орендарю ОСОБА_3 належний йому на праві власності автомобіль марки Toyota модель Camry 2016 року випуску, номер шассі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 у строкове користування у власних цілях зі сплатою орендної плати в порядку та на умовах визначених цим договором.
Згідно акта прийому-передачі від 22 березня 2025 року, орендодавець ОСОБА_1 передав, а орендар ОСОБА_3 прийняв у тимчасове користування автомобіль марки Toyota модель Camry 2016 року випуску, номер шассі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 і несе повну матеріальну відповідальність.
24 квітня 2025 року у Обухівському районному управлінні поліції Головного управління Національної поліції в Київській області зареєстровано кримінальне провадження:№12025111230000806 про те, що 24.04.2025 близько 05 год. 30 хв. водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (молодший сержант в/ч НОМЕР_4 ), керуючи автомобілем марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по а/д H-01 «Київ-Знамянка» поряд з АЗС «AVANTAGE 7» в межах Феодосівської ТГ Обухівського району Київської області, в напрямку від м. Київ до м. Обухів, не впорався з керуванням транспортного засобу, допустив наїзд на металевий колесовідбійник, який розділяє напрямки руху, після чого автомобіль допустив перекидання, в процесі якого ОСОБА_4 вилетів з салону авто на проїжджу частину. В результаті ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. 
Відповідно до звіту №1844 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 18.07.2025, вартість матеріальних збитків транспортного засобу автомобіля марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження при ДТП складає 698 220.00 грн.

За проведення оцінки вартості збитків транспортного засобу позивачем було сплачено 3 000.00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №7 від 18.07.2025.
2. Мотивувальна частина
Позиція Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав.
Мотиви, з яких виходив Суд, та застосовані норми права
Відповідно до чч. 1-2 статті 202 ЦКУкраїни правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до стст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі стст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною третьою статті 640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.
Згідно з ч.2 ст. 215 ЦКМУкраїни недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до вимог статті 759 ЦК України, яка є нормою, що регулює загальні положення по найму, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Згідно із статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі. 
Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (частина друга статті 799 ЦК України).
Згідно зі статтями 24, 25 ЦК України фізичною особою як учасником цивільних відносин визнається людина, яка набуває цивільної правоздатності у момент її народження. Згідно з абзацом другим статті 30 ЦК України цивільна дієздатність фізичної особи визначається як здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 посилався на те, що між сторонами був укладений строковий договір оренди легкового автомобіля від 22 березня 2025 року. Відповідач погодився на всі умови оренди автомобіля. Проте, відповідач вимоги покладені на нього не виконав і повернув пошкоджений автомобіль, тому просить стягнути матеріальні збитки у розмірі 698 220.00 грн.
У цій справі необхідним є встановлення правового статусу фізичної особи у цих правовідносинах – чи діє вона у власних інтересах, чи як суб`єкт господарювання, який орендує транспортний засіб з метою його використання у своїй господарській діяльності.
Матеріалами справи підтверджено, що договір оренди легкового автомобіля укладено між фізичною особою ОСОБА_1 та фізичною особою ОСОБА_3 з метою використання орендарем транспортного засобу у власних цілях.

Таким чином, можна вважати, що в цих договірних правовідносинах ОСОБА_3 діяв як фізична особа у власних цілях, Договір укладено у простій письмовій формі, що суперечить статті 799 ЦК України. 

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика палата Верховного Суду за постановою від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 висловила позицію, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону.
Оскільки ДОГОВІР ОРЕНДИ ЛЕГКОВОГО АВТОМОБІЛЯ від 22 березня 2025 року укладений у простій письмовій формі, без додержання вимоги про нотаріальне посвідчення правочину, даний договір у силу закону є нікчемним правочином.

У ст. 216 ЦК України встановлено правові наслідки недійсності правочину.

У частині першій цієї статті зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За змістом чч. 1-2 ст. 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок).

Правові наслідки, передбачені чч. 1-2 ст. 216 ЦК України, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Тлумачення ст. 216 ЦК України свідчить, що наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину.

Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 09 вересня 2021 року, справа № 925/1276/19.

Враховуючи, що предмет недійсного (нікчемного) правочину перебуває (повернуто) у сторони, яка передала цей предмет (автомобіль Toyota модель Camry 2016 року випуску), а не який був переданий, необхідно застосовувати правовий наслідок недійсності правочину у виді відшкодування збитків.

Так, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Позивач надає копію звіту № 1844 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 18.07.2025, укладеного між ФОП « ОСОБА_6 » та ОСОБА_1 , сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 541/21 від 13.07.2021; копію кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ № 66 від 05 квітня 2014 р. ОСОБА_6 ; вартість матеріальних збитків транспортного засобу автомобіля марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження при ДТП складає 698 220.00 грн.

Відповідач, у свою чергу, не надає інший розрахунок - звіт про оцінку вартості матеріального збитку, також іншими належними та допустимими доказами не спростовує оцінку матеріального збитку.
Щодо стягнення моральної шкоди
За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (з подальшими змінами та доповненнями) (далі Постанова від 31 березня 1995 року) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011).

Згідно ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Між тим, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Суд вважає, що діями відповідача були заподіяні моральні страждання позивачу, а саме, у позивача був порушений звичайний спосіб життя, пов`язаний з експлуатацію автомобіля, він був позбавлений можливості використовувати автомобіль за призначенням, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до чч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Слід звернути увагу на те, що кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

З врахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позов є підставним до задоволення. З відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 698 220.00 грн відшкодування збитків, 7 000.00 грн в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди, який на думку суду, відповідає вимогам розумності і справедливості.
Щодо розподілу судових витрат
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 052.20 грн.

За оцінку пошкодженого автомобіля позивач сплатив 3 000.00 грн, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відшкодування витрат на правничу допомогу є важливим елементом забезпечення прав осіб, які звертаються за судовим захистом.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача до суду надано: договір №03/06 про надання правової допомоги від 03.06.2025, Додаток №1 від 03.06.2025 до договору №03/06 про надання правової допомоги від 03.06.2025 з детальним описом правової допомоги, а саме: ознайомлення зі справою, написання позовної заяви та ведення справи у розмірі 6 000.00 грн.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами 

Слід зазначити, що відповідачем не подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, керуючись критеріями розумності розміру адвокатських витрат, обсяг наданих представником позивача послуг та виконаних робіт, оцінивши необхідність, обґрунтованість та неминучість таких витрат, враховуючи те, що співмірність адвокатських витрат відповідачем не спростована, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000.00 грн є достатньо обґрунтовані та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись стст. 7, 141, 191, 247, 258-259, 263-265, 268, 272, 280-282, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) 698 220.00 грн відшкодування збитків, моральну шкоду у розмірі 7 000.00 грн, витрати за оцінку вартості збитків у розмірі 3 000.00 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 052,20 грн, витрати пов`язанні з наданням професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 6 000.00 грн, а усього у загальному розмірі 721 272 (сімсот двадцять одна тисяча двісті сімдесят дві ) грн 20 коп.
Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень:http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК).

Інформація про сторони та інших учасників справи:
позивач ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ;
представник позивача адвокат Орловська Вікторія Анатоліївна;

відповідач ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_5 , встановлене місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя А. І. Косар