ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2026 року
м. Харків
справа № 635/7276/14-ц
провадження № 22-ц/818/700/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В., Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шміт Катерини Валеріївни, в особі представника ОСОБА_2 , на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2025 року в складі судді Даниленко Т.П.
в с т а н о в и в:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент».
Скарга мотивована тим, що на виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 29.05.2014 видано дублікат виконавчого листа №635/7276/14-ц від 24.03.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором №84/П/76/2007-840 від 11.12.2007, правонаступником стягувача за яким є ТОВ «Брайт Інвестмент». 
24.04.2025 постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. відкрито виконавче провадження №77907220 та у межах виконавчого провадження накладено арешт на все майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_1 . 
Зазначив, що 29.04.2025 з його пенсійного рахунку приватним виконавцем стягнуто грошові кошти у сумі 5730,55 грн. 
01.05.2025 його представником направлено заяву про зупинення виконавчого провадження №77907220, зняття арешту та повернення безпідставно стягнутих коштів у виконавчому провадженні №77907220. 
05.05.2025 на електронну адресу його представника надійшло рішення від приватного виконавця №2422 з відмовою про зупинення виконавчого провадження №77907220, зняття арешту та повернення безпідставно стягнутих коштів у виконавчому провадженні №77907220, в якому зазначено, що рішення про накладання арешту на пенсійний рахунок було прийнято банківською установою на підставі постанови про арешт коштів ОСОБА_1 , що означає, що банк не вважає кошти, що знаходяться на рахунку, такими, звернення стягнення на які заборонено законом, та не відносить цей рахунок до рахунків зі спеціальним режимом використання. Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. 
Вказав, що до заяви приватному виконавцю було подано довідку АТ КБ «ПриватБанк №2LJQJOP5AHTFPFQ1 від 30.09.2025 про нарахування пенсійних виплат на пенсійний рахунок. Також надано розпорядження про призначення пенсії від 24.04.2025 з зазначенням номеру рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк», як такого, на який буде зараховано пенсійне забезпечення.
Вважав, що у своїй сукупності ці дані є документальним підтвердженням, що звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Оскільки стягнення з пенсійного рахунку заборонені законом, то існує підстава для повернення безпідставно стягнених приватним виконавцем грошових коштів у сумі 5730,55 грн. 
Посилався на те, що у заяві його представник повідомив приватному виконавцю, що 11.04.2025 Харківським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження у справі №635/7276/14-ц щодо оскарження рішення Харківського районного суду Харківської області від 06.03.2025, на підставі якого було видано дублікат виконавчого листа №635/7276/14-ц виданого 24.03.2025 Харківським районним судом Харківської області, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №77907220, за яким новим стягувачем є ТОВ «Брайт Інвестмент». 
Попри відкрите апеляційне провадження у справі №635/7276/14-ц на рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист, а в подальшому відкрито виконавче провадження №77907220 приватним виконавцем у рішенні було відмовлено у зупиненні вчинення виконавчих дій. Отже, виконавче провадження №77907220 підлягає зупиненню, у зв`язку із початком апеляційного розгляду рішення Харківського районного суду Харківської області від 06.03.2025 у справі №635/7276/14-ц, на виконання якого було видано виконавчий лист №635/7276/14-ц від 24.03.2025, на підставі якого приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №77907220. 
Просив визнати протиправним рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. від 05.05.2025 №2422;
зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. усунути порушення шляхом винесення постанови про зняття арешту, накладеного на грошові кошти, що містяться на пенсійному рахунку НОМЕР_2 у АТ КБ «ПриватБанк» та належать ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження №77907220;
зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. зупинити виконавче провадження №77907220;
стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. безпідставно стягнуті кошти у розмірі 5730,55 грн;
стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2025 року скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. від 24.04.2025 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №77907220 у частині накладення арешту на грошові кошти у вигляді пенсії, що містяться на рахунку на пенсійному рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк» та належать ОСОБА_1 ; зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. усунути порушення шляхом винесення постанови про зняття арешту, накладеного на грошові кошти, що містяться на пенсійному рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк» та належать ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження №77907220; в решті скарги – відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шміт К.В. подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що боржником при подачі скарги заявлено наступні вимоги: визнати протиправним рішення виконавця (лист ПВ Шмідт К.В. №2422 від 05.05.2025); зобов`язати виконавця усунути порушення шляхом винесення постанови про зняття арешту з коштів боржника, що містяться на рахунку; зобов`язати виконавця зупинити виконавче провадження; стягнути з виконавця безпідставно стягнуті кошти та витрати на правничу допомогу. Суд першої інстанції, вийшов за межі заявлених вимог, визнав протиправною та скасував, зокрема, постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. від 24.04.2025 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №77907220, у частині накладення арешту на грошові кошти у вигляді пенсії, що містяться на рахунку на пенсійному рахунку, чим відповідно порушив вказані норми цивільно-процесуального законодавство. Боржник не звертався до суду з клопотанням про зміну або доповнення вимог скарги. Скарга подавалася на конкретне рішення виконавця, прийняте ним на конкретну дату та за конкретних обставин. Приймаючи рішення 05.05.2025 приватний виконавець не міг знати про події у майбутньому – коли боржник надасть виписку по рахунку. В суді розглядалась скарга на дії приватного виконавця, які було вчинено останнім до звернення скаржника до суду, та відповідно надання в судовому засіданні навіть достовірного документу не має зворотної сили у часі і не змінює тих обставин, за яких у приватного виконавця на момент прийняття рішення у відмові зняття арешту з рахунку були відсутні достовірні документи на підтвердження фактів використання рахунку як пенсійного. Оскільки саме банк, який виконує постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути таку постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII. Вважала, що вона, під час винесення постанови про накладення арешту на грошові кошти боржника, діяла з чітким дотриманням вимог законодавства України та в межах наданих повноважень, чітко зазначивши про грошові кошти та рахунки, на які банк не повинен накладати арешт, з метою захисту прав та законних інтересів боржника та дотримання принципу співмірності у виконавчому провадженні. Боржником та його представником проігноровано вимогу приватного виконавця про надання відповідного документального підтвердження, зокрема банківської виписки по рахунку для подальшого вирішення питання, натомість подано безпідставну скаргу до суду. Оскільки, при винесенні постанови про арешт коштів боржника одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець був позбавлений можливості виявити правову природу (статус) цих грошових коштів останній звернувся до АТ «КБ «ПриватБанк» з вимогами про надання виписок по рахунку. Однак, з двох відповідей, які були надані банком приватному виконавцю у відповідь на вимоги виконавця (№2780 від 19.05.2025, №77907220/2949 від 02.06.2025), відсутня інформація щодо пенсійних надходжень на рахунок боржника. Банком також не було повідомлено про спеціальний режим використання рахунку та про наявність на рахунку грошових коштів, звернення стягнення на які заборонено Законом. Зазначила, що резолютивна частина ухвали містить зобов`язання приватного виконавця зняти арешт зі всіх коштів на рахунку, а не лише з пенсійних надходжень (якщо такі є). Вважала, що боржник пропустив строки на подачу доказів та не надав доказів поважності причин для поновлення строків. Такі докази мали бути подані разом із скаргою, і він не був позбавлений можливості надати такі докази вчасно. Адже питання про надання виписки по рахунку за пів року було роз`яснене скаржнику виконавцем в самому оскаржуваному рішенні – у листі ПВ Шмідт К.В. №2422 від 05.05.2024, яке скаржник отримав на електронну пошту того ж дня, отже судом вказані докази не мали прийматися до розгляду. Як боржником так і банком приватному виконавцю не було надано відповідні належні докази, які б підтверджували статус грошових коштів на рахунку боржника та відповідні правові підстави для зняття арешту із такого рахунку/грошових коштів боржника.

27.10.2025 за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

28.01.2026 за допомогою системи «Електронний суд» приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шміт К.В. через свого представника подала письмові пояснення, в яких виклала доводи апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шміт К.В. оскаржує ухвалу суду лише в частині задоволених вимог, у зв`язку з чим в іншій частині апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції не переглядає.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шміт К.В. необхідно задовольнити, ухвалу суду в оскаржуваній частині – скасувати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29.09.2014, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19.11.2015, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» суму заборгованості за кредитним договором №84/П/76/2007-840 від 11.12.2007 у розмірі 237998,56 доларів США та 386888,53 грн, судовий збір у розмірі 3654,00 грн.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.11.2021 замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт Інвестмент» у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2014 року.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06.03.2025, яку залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09.11.2025, заяву видано дублікат виконавчого листа №635/7276/14-ц, виданого Харківським районним судом Харківської області на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 29.09.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» суми заборгованості за кредитним договором №84/П/76/2007-840 від 11.12.2007 у розмірі 237998,56 доларів США та 386888,53 грн.

24.04.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. відкрито виконавче провадження № 77907220 з примусового виконання виконавчого листа № 635/7276/14-ц, виданого 24.03.2025 Харківським районним судом Харківської області (а.с.91 том 1).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. від 24.04.2025 виконавче провадження № №77907220 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 11 335 200,59 грн (а.с.17-18 том 1).
29.04.2025 з рахунка ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у сумі 5730,55 грн (а.сю99 том 1).
01.05.2025 представником ОСОБА_1 направлено заяву про зупинення виконавчого провадження №77907220, зняття арешту та повернення безпідставно стягнутих коштів у виконавчому провадженні №77907220, до якої, зокрема, надав своє пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 , розпорядження про призначення/перерахунок пенсії від 24.04.2025, довідку АТ КБ «ПриватБанк» від 30.04.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 має в банку картку НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ), на яку отримує пенсійні виплати. Також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ) (а.с.22-27,105-107 том 1).
05.05.2025 на електронну адресу представника ОСОБА_1 надійшло повідомлення приватного виконавця №2422 про відмову про зупинення виконавчого провадження №77907220, зняття арешту та повернення безпідставно стягнутих коштів у виконавчому провадженні №77907220. Приватним виконавцем зазначено, зокрема, що заявником не надано належного документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або на ньому знаходяться виключно кошти, звернення на які заборонено законом. Задля підтвердження зарахування на рахунок виключно пенсійних коштів, необхідно надати оригінали (або належним чином завірені органом видачі копії): довідки АТ КБ «ПриватБанк» про те, що на рахунок надходять пенсійні виплати та виписку АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку за 6 останніх місяців (а.с.30-33,116-119 том 1).
19.05.2025 за № 2780 та 02.06.2025 за № 77907220/2949 приватний виконавець направив АТ КБ «ПриватБанк» вимоги виконавця, в якій вимагав в триденний строк надати рух коштів по розрахунковому рахунку НОМЕР_1 боржника ОСОБА_1 за період з 19.05.2024 по 19.05.2024 (а.с.177-178,227-228 том 1).
01 та 03.06.2025 АТ КБ «ПриватБанк» надав приватному виконавцю виписки по рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 15.05.2024 по 19.05.2025 та з 02.06.2024 по 02.06.2025, з яких не вбачається, що на вказаний рахунок здійснюється нарахування пенсії (а.с.187-207 том 1).
До суду першої інстанції та на електронну пошту приватного виконавця 29.05.2025 Сидоренко О.М. надав виписку від 29.05.2025 по картці/рахунку НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ) за період з 28.11.2024 по 29.05.2025, з якої вбачається, що за вказаний період на рахунок були надходження лише щодо виплати пенсії (а.с.168-172,179-184,212-213 том 1).

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (частина друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно зі статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.
Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, у якому, зокрема, зазначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, зокрема, припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).
На підставі Закону України від 11 квітня 2023 року № 3048-ІХ, який набрав чинності 06 травня 2023 року, пункт 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» викладено у новій редакції, зокрема зазначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації).
Зміст припису, викладеного у пункті 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доводить, що Закон не встановлював додаткових заборон чи обмежень на вчинення виконавцем дій з накладення арешту на кошти боржника - фізичної особи на період до припинення або скасування воєнного стану на території України. Цим пунктом лише передбачено, що навіть в разі накладення арешту на кошти боржника - фізичної особи, ця особа може здійснювати видаткові операції за певних умов.
Верховний Суд зауважував, що формулювання наведеного абзацу «…звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника» за змістом відсилає до назви розділу IX Закону України «Про виконавче провадження», який так само й називається «Звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника».
У цьому розділі містяться правові норми, які визначають умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок відрахування та розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, а також передбачено перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову.
Тобто у розумінні приписів цього розділу під зверненням стягнення мається на увазі саме списання (відрахування) коштів, що становлять заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Натомість правила, що регулюють питання накладення арешту на майно (кошти) боржника та зняття такого арешту, містяться в розділі VII Закону України «Про виконавче провадження», який має назву «Порядок звернення стягнення на майно боржника».
Норми цього розділу передбачають, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови, зокрема, про арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Отже, приписи розділу VII Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника є загальними правилами, а приписи розділу IX цього Закону про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - спеціальними, оскільки застосовуються лише у визначених випадках, зокрема у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, а також за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. 
Щодо порядку вчинення виконавчих дій, врегульованих розділом IX Закону України «Про виконавче провадження», які полягають у зверненні стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, приписи пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачають їх тимчасове припинення, а саме на період до припинення або скасування воєнного стану на території України.
Безумовно, накладення арешту на кошти (майно) боржника є стадією виконавчого провадження - першим етапом звернення стягнення на майно боржника, питання про накладення якого виконавець вирішує під час відкриття виконавчого провадження.
З урахуванням викладеного, ті застереження, що містилися в абзаці 9 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження не можна тлумачити у такий спосіб, що під час воєнного стану на території України припиняються усі виконавчі дії, оскільки це нівелюватиме принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, та призначення інституту виконавчого провадження.
Такому тлумаченню відповідає зміст абзаців 7, 8 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наведеними нормами права фактично передбачається можливість накладення арешту виконавцем на кошти боржника. Приписи, які б забороняли накладати арешт на грошові кошти (доходи) боржника, згаданий пункт не містить.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 29 вересня 2023 року у справі № 336/1212/23 (провадження № 61-6333св23), від 24 січня 2024 року у справі № 338/1549/21 (провадження № 61-9264св23), від 26 вересня 2024 року у справі № 338/1549/21 (провадження № 61-3603св24). 
У постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
У постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що «арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і є сукупністю заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. 
Виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором, повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів. 
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей зазначити про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкриті після накладення арешту. 
Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним. 
Стаття 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначає кошти, що складають заробітну плату як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.
Отже, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї, за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. 
Водночас на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не поширюється. Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем на підставі поданих боржником документів, які підтверджують статус коштів, та виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок. 
Отже, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника, що знаходяться на його рахунку та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалося виявити правову природу (статус) цих грошових коштів як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів».
Зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки відповідно до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього Закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.
Для боржника надання вказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку із накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною, встановленою законом.
Матеріали справи свідчать про те, що постанова приватного виконавця про арешт коштів боржника ВП № 77907220 від 24.04.2025 містить застереження стосовно накладення арешту на кошти боржника, зокрема, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які не заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .
Розроблена законодавцем правова концепція запобіганню порушення прав боржника стосовно володіння, користування та розпоряджання грошовими коштами, на які розповсюджується встановлене законодавством обмеження щодо накладення арешту в межах виконавчого провадження, визначає, що на момент вжиття такого заходу з метою ефективного виконання судового рішення виконавець не володіє інформацією про стан рахунку боржника, на який накладається арешт. 
Колегія суддів зауважує, що саме банк, який виконує постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути таку постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Водночас у разі, якщо банк не повідомив державного виконавця, що рахунок, на якому знаходяться кошти боржника, є рахунком зі спеціальним режимом використання, то дії виконавця щодо накладення арешту на кошти на цьому банківському рахунку та їх подальше списання не можна вважати протиправними.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14 серпня 2024 року у справі № 338/1125/23, від 10 січня 2025 року у справі № 755/9274/23 (провадження № 61-4284св24).
Чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати. З установлених судами обставин вбачається, що рахунок боржника № НОМЕР_1 , на кошти на якому виконавцем був накладений арешт, є поточним рахунком боржника, якій використовується для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі виплати пенсії. На цьому рахунку зараховуються та зберігаються кошти боржника, призначені не тільки для виплати пенсії. Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.
Також АТ КБ «ПриватБанк», на яке нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку № НОМЕР_1 виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.
Крім того, з метою недопущення безповоротного втручання у право боржника на володіння, користування та розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на банківських рахунках зі спеціальним режимом, які в силу вимог закону підпадають під обмеження щодо можливості накладення арешту на них, законодавець не обмежив боржника у праві надати виконавця докази на підтвердження спеціального режиму банківського рахунку, на який накладено арешт.
Як встановлено судом ОСОБА_1 звертався до приватного виконавця, зокрема, з вимогою щодо зняття арешту та надав своє пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 , розпорядження про призначення/перерахунок пенсії від 24.04.2025, довідку АТ КБ «ПриватБанк» від 30.04.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 має в банку картку НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ), на яку отримує пенсійні виплати. Також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).
У відповідь приватний виконавець надіслав боржнику повідомлення № 2422 від 05.05.2025 про відмову у знятті арешту, оскільки заявником не надано належного документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або на ньому знаходяться виключно кошти, звернення на які заборонено законом. Задля підтвердження зарахування на рахунок виключно пенсійних коштів, необхідно надати оригінали (або належним чином завірені органом видачі копії): довідки АТ КБ «ПриватБанк» про те, що на рахунок надходять пенсійні виплати та виписку АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку за 6 останніх місяців.
Матеріали справи також свідчать про те, що приватний виконавець звертався з відповідними вимогами до АТ КБ «ПриватБанк» щодо надання виписки по рахунку боржника ОСОБА_1 , однак з наданих банком виписок взагалі не вбачається, що на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 здійснюються пенсійні виплати.
При цьому ОСОБА_1 приватному виконавцю не надав ані відповідну довідку з банку, ані виписку по рахунку, а звернувся до суду із дано скаргою. Лише до суду першої інстанції 29.05.2025 ОСОБА_1 надав виписку по рахунку № НОМЕР_1 , з якої вбачається, що боржнику на вказаний рахунок здійснюються пенсійні виплати.
Таким чином, під час винесення постанови про накладення арешту коштів на кошти боржника приватний виконавець діяв у межах своїх повноважень, оскільки не мав інформацію про те, що відповідний рахунок, відкритий на ім`я боржника ОСОБА_1 , має спеціальний режим використання або кошти на цьому рахунку є такими, на які законом заборонено накладати арешт.
Установивши, що у приватного виконавця на момент винесення постанови про арешт коштів боржника та і у подальшому до 29.05.2025, не було відомостей про те, що арешт було накладено на кошти, які є пенсією боржника, та відповідно боржником до 29.05.2025 не було надано приватному виконавцю підтверджуючі документи відносно того, що арешт було накладено на кошти, які є його пенсією, колегія суддів дійшла висновку про відсутність порушення законодавства в діях приватного виконавця щодо прийняття постанови про накладення арешту на кошти боржника.
Також колегія суддів враховує, що станом на момент звернення до суду з даною скаргою (16.05.2025) у приватного виконавця була відсутня виписка по рахунку ОСОБА_1 та лише 29.05.2025 останній направив відповідну виписку на електронну пошту приватного виконавця.
Таким чином, у діях приватного виконавця, як на момент прийняття постанови про накладення арешту на кошти боржника, так і на момент звернення ОСОБА_1 до суду з даною скаргою, відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», права ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, не порушені.
Обов`язковими підставами визнання рішень, дій чи бездіяльності виконавця є не лише сам по собі факт недотримання ним вимог Закону України «Про виконавче провадження», а порушення прав сторони виконавчого провадження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у діях приватного виконавця порушення вимог чинного на час вчинення виконавчих дії законодавства.
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо часткового задоволення скарги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ухвала суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – задоволенню.
В іншій частині ухвала суду першої інстанції не оскаржувалась та не переглядалась.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шміт Катерини Валеріївни, в особі представника ОСОБА_2 , – задовольнити.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2025 року в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» в частині вимог про визнання протиправним рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. від 05.05.2025 №2422 та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. усунути порушення шляхом винесення постанови про зняття арешту, накладеного на грошові кошти, що містяться на пенсійному рахунку НОМЕР_2 у АТ КБ «ПриватБанк» та належать ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження №77907220 – залишити без задоволення.
В іншій частині ухвала суду першої інстанції не оскаржувалась та не переглядалась.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова