Постанова
Іменем України
 
09 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 307/4851/22
провадження № 61-10206 св 23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Пророка В. В.,
суддів: Калараша А. А., Петрова Є. В.,
 
учасники справи:
заявники -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
заінтересована особа - Служба у справах дітей Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області,
 
розглянувши на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Служба у справах дітей Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, про розірвання шлюбу та встановлення фактів, що мають юридичне значення,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головко Аліна Ігорівна, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2023 року, ухвалене суддею Бряник М. М., та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 травня 2023 року, прийняту колегією суддів у складі Куштана Б. П., Джуги С. Д., Мацунича М. В., встановив
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст вимог учасників справи
 
1.        У грудні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеною заявою, в якій просили:
-         розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 17 жовтня 2015 року виконавчим комітетом Тересвянської селищної ради Тячівського району;
-         встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «Про проживання, виховання та утримання дитини» від 08 грудня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , місце проживання сина - ОСОБА_4 , встановлюється із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
2.        Заява мотивована тим, що 17 жовтня 2015 року між заявниками у виконкомі Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області було укладено шлюб, про що видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 . У шлюбі народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згодом шлюбні відносини між ними погіршилися, і вони втратили зв`язок один з одним, зникло взаєморозуміння, через різні погляди на сімейне життя між ними постійно виникають сварки. Із кінця 2021 року їхня сім`я фактично розпалася, шлюбні відносини фактично припинилися, і з того часу вони перестали вести спільне господарство та спільний сімейний бюджет. Із моменту погіршення відносин між ними заявниця змінила місце проживання і фактично проживає окремо від заявника та сина, який проживає та перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 . При цьому між ними досягнуто згоди стосовно виховання та утримання спільної дитини. 08 грудня 2022 року між ними, як батьками дитини, було укладено нотаріально посвідчений договір про проживання, виховання та утримання дитини, за умовами якого батьки визначили місце проживання їх сина ОСОБА_4 місцем проживання батька - ОСОБА_1 , як на території України, так і за кордоном. Умовами вказаного договору також зазначено, що матір дітей проживатиме окремо, при цьому договором означені умови здійснення батьківських прав матір`ю, яка проживатиме окремо. Таким чином, необхідність встановлення факту проживання дитини разом із батьком обумовлена багатьма організаційними моментами, зокрема, але не виключно, у заявника виникає необхідність щодо вирішення питання юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини. Крім того, у батька дитини виникла необхідність в отриманні відстрочки від призову під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України (далі - ЗУ) «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
 
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій 
 
3.    Рішенням від 08 лютого 2023 року Тячівський районний суд Закарпатської області спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнив. 
 
4.    Розірвав шлюб, зареєстрований 17 жовтня 2015 р. виконкомом Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 28 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
5.    У задоволенні заяви про встановлення факту, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «Про проживання, виховання та утримання дитини» від 08 грудня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , місце проживання сина - ОСОБА_4 встановлюється з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовив.
 
6.    Постановою Закарпатського апеляційного суду від 25 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Зарічного районного суду міста Суми від 30 березня 2023 року - без змін.
 
7.    Суд першої інстанції мотивував своє судове рішення тим, що необхідність заявниками встановлення факту, що має юридичне значення, зумовлена обставинами, які можуть виникнути в майбутньому. Відтак наведена вимога є передчасною та не може вирішуватися в порядку, визначеному частиною першою статті 319 Цивільного процесуального кодексу України (далі ? ЦПК України), через неможливість визначення судом конкретної мети встановлення такого факту, імовірність якого може виникнути в майбутньому. Крім того, суд зазначив, що статтями 109, 141, 159, 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено рівність прав батьків щодо дитини, можливість за згодою батьків визначення місця проживання дитини, її виховання та утримання. Реалізуючи саме ці норми СК України, 8 лютого 2022 року між заявниками було укладено нотаріально посвідчений договір «Про проживання, виховання та утримання дитини», яким визначено всі істотні його умови, а відтак дублювання встановлених цим договором фактів не відповідає вимогам частини другої статті 315 ЦПК України, оскільки такий факт вже встановлено у визначеному законом порядку.
 
8.    Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в батька дитини виникла необхідність в отриманні відстрочки від призову під час мобілізації на підставі статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», однак це не може слугувати підставою для встановлення юридичного факту в порядку, передбаченому частиною другою статті 315 ЦПК України, а всі питання щодо юридичної фіксації факту виховання дитини саме його батьком зафіксовані в нотаріально посвідченому договорі від 08 грудня 2022 року.
 
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
 
9.        07 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у виконкомі Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області було укладено шлюб, про що видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 . 
 
10.     Від шлюбу у сторін народився син ? ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
11.     Із кінця 2021 року їх сім`я фактично розпалася, шлюбні відносини фактично припинилися, і з того часу вони перестали вести спільне господарство та спільний сімейний бюджет.
 
12.     08 грудня 2022 року між сторонами, як батьками дитини, було укладено нотаріально посвідчений договір про проживання, виховання та утримання дитини, за умовами якого батьки визначили місце проживання їх сина ОСОБА_4 місцем проживання батька ? ОСОБА_1 , як на території України, так і за кордоном. Умовами вказаного договору також зазначено, що матір дітей проживатиме окремо, при цьому договором означені умови здійснення батьківських прав матір`ю, яка проживатиме окремо.
 
13.     Рішенням Тячівського районного суду від 08 лютого 2023 року шлюб, зареєстрований 17 жовтня 2015 року виконкомом Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 28 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвано.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
14.     У липні 2023 року до Верховного Суду, через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд», надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головко А. І., в якій просив скасувати рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні спільної заяви та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
15.     Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 липня 2023 року суддею-доповідачем для розгляду справи № 307/4851/22визначено ОСОБА_6 , судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
 
16.     На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 28 липня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_6 , на підставі службової записки Секретаря Першої судової палати Луспеника Д. Д.
 
17.     Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 липня 2023 року суддею-доповідачем для розгляду справи № 307/4851/22 визначено ОСОБА_7 , судді, які входять до складу колегії: Дундар І. О., Русинчук М. М.
 
18.     На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі службової записки судді ОСОБА_7 .
 
19.     Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 жовтня 2023 року суддею-доповідачем, для розгляду справи № 307/4851/22, визначено Антоненко Н. О., судді, які входять до складу колегії: Дундар І. О., Крат В. І.
 
20.     Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2023 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження і витребувано матеріали справи з Тячівського районного суду Закарпатської області.
 
21.     На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_7 , на підставі службової записки голови Касаційного цивільного суду Гулька Б. І .
 
22.     Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 листопада 2023 року суддею-доповідачем для розгляду справи № 307/4851/22визначено Погрібного С. О. , судді, які входять до складу колегії: Ступак О. В., Гулейков І. Ю.
 
23.     05 грудня 2023 року справа № 307/4851/22 надійшла до Верховного Суду.
 
24.     На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Погрібного С. О., на підставі службової записки Секретаря Першої судової палати Луспеника Д. Д.
 
25.     Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 липня 2023 року суддею-доповідачем для розгляду справи № 307/4851/22 визначено Пророка В. В. , судді, які входять до складу колегії: Калараш В. В., Ситнік О. М.
 
26.     На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі службової записки судді Пророка В. В.
 
27.     Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2024 року суддею-доповідачем для розгляду справи № 307/4851/22 визначено Пророка В. В. , судді, які входять до складу колегії: Петров Є. В., Литвиненко І. В.
 
28.     На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі службової записки судді Пророка В. В.
 
29.     Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 жовтня 2025 року суддею-доповідачем для розгляду справи № 307/4851/22 визначено Пророка В. В. , судді, які входять до складу колегії: Калараш А. А., Петров Є. В.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1)   Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
30.     З урахуванням змісту касаційної скарги  ОСОБА_1 оскаржує зазначені судові рішенняна підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
31.     ОСОБА_1. посилається на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права, а саме: чи підлягають вирішенню в порядку окремого провадження у відповідності до норм частини другої статті 315 ЦПК України питання встановлення факту самостійного виховання дитини та/або проживання дитини разом із одним з батьків, та чи є нотаріально посвідчений договір між батьками стосовно виховання дітей тією позасудовою процедурою встановлення відповідного факту, яка виключає розгляд подібних справ в порядку окремого провадження.
 
32.     Верховний Суд не бере до уваги ті доводи, які не стосуються касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення, у тому числі у межах вимог, встановлених статтею 400 ЦПК України.
 
(2)   Позиція інших учасників справи
 
33.     Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву; пояснень) на касаційну скаргу не скористалися.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
(1)  Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
 
34.     У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 
35.     Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
36.     Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
37.     Відповідно до статті 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.
 
38.     Порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главами 1 та 6 розділу IV ЦПК України.
 
39.     Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
 
40.     Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
 
41.     Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
 
42.     Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється положеннями статей 315-319 ЦПК України.
 
43.     Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
 
44.     Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23)).
 
45.     У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.» 
 
46.     Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 318 ЦПК України вказує який факт встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.
 
47.     У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «Про проживання, виховання та утримання дитини» від 08 грудня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , місце проживання, виховання та утримання сина - ОСОБА_4 , встановлюється із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
48.     Звертаючись до суду із вказаною заявою, заявник вказував, що встановлення цього факту йому необхідно для отримання в майбутньому відстрочки від призову під час мобілізації на підставі статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
 
49.     Перевіряючи такі доводи заявника, Верховний Суд виходить з такого.
 
50.     Приписами статей 109, 141, 159, 160 СК України, передбачено рівність прав батьків щодо дитини, можливість за згодою батьків визначення місця проживання дитини, її виховання та утримання.
 
51.     Як встановлено судами попередніх інстанцій, реалізуючи, саме ці норми СК України, 08 лютого 2022 року між заявниками було укладено нотаріально посвідчений договір «Про проживання, виховання та утримання дитини», яким визначено всі істотні його умови.
 
52.     Таким чином, юридична фіксація факту виховання дитини була закріплена батьками дитини шляхом укладення 08 грудня 2022 року договору між батьками про проживання, виховання та утримання дитини, що посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А. М., зареєстрованого у реєстрі за № 2189.
 
53.     А відтак дублювання встановлених договором фактів не відповідає вимогам частини 2 статті 315 ЦПК України, оскільки такий факт вже встановлено у визначеному законом порядку.
 
54.     Крім того, доводи заявника про необхідність встановлення такого факту для отримання ним відстрочки від призову під час мобілізації на підставі статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не можуть слугувати підставою для встановлення юридичного факту в порядку, передбаченому частиною другою статті 315 ЦПК України, а всі питання щодо юридичної фіксації факту виховання дитини саме його батьком зафіксовані в нотаріально посвідченому договорі від 08 грудня 2022 року.
 
55.     Верховний Суд вважає за потрібне звернути увагу, що проживання батьків окремо, визначення місця проживання дитини з батьком не можуть розцінюватися як самостійне виховання батьком дитини та бути підставою для відстрочки від мобілізації заявника відповідно до статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Крім того, договір, укладений між сторонами, не підтверджує здійснення самостійного виховання та утримання заявником, а лише підтверджує дотримання ним цих обов`язків відповідно до закону, оскільки цим договором визначені права та обов`язки обох сторін. 
 
56.     Враховуючи наведене, належним чином встановивши фактичні обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення заяви в частині встановлення фактів, що мають юридичне значення.
 
57.     Як на підставу касаційного оскарження заявник послався на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), зокрема щодо застосування норми права, а саме: чи підлягають вирішенню в порядку окремого провадження у відповідності до норм частини другої статті 315 ЦПК України питання встановлення факту самостійного виховання дитини та/або проживання дитини разом із одним з батьків, та чи є нотаріально посвідчений договір між батьками стосовно виховання дітей тією позасудовою процедурою встановлення відповідного факту, яка виключає розгляд подібних справ в порядку окремого провадження.
 
58.     Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
59.     З огляду на зміст вказаної норми права, вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.
 
60.     Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
 
61.     Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник не наводить аргументованого обґрунтування необхідності формування висновку Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права в контексті спірних правовідносин з урахуванням встановлених судами обставин справи, як і не наводить мотивованого обґрунтування того, як саме висновок щодо застосування норм процесуального права вплине на висновки судів, викладені в оскаржених судових рішеннях.
 
62.     Ураховуючи викладене, касаційна скарга, подана з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, не отримала свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, а тому не може бути задоволена.
 
63.     Інших підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, заявник не навів.
 
(2)  Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
64.     Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
65.     Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головко А. І., без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.
 
66.     Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416, 418, 419ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
1.        Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головко Аліна Ігорівна, залишити без задоволення.
 
2.        РішенняТячівського районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 травня 2023 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     В. В. Пророк

А. А. Калараша

Є. В. Петров