ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1505/25  Номер провадження 22-ц/814/338/26	Головуючий у 1-й інстанції Алексашина Н. С.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючої судді: Чумак О.В.
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І., 
за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 травня 2025 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей, 

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей.
В обґрунтування зазначала, що до 2009 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, від якого мають двох спільних дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.01.2010 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення перебуває на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ).
Втім, відповідач тривалий час не працював, матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.12.2024 складає 734559,67 грн.
Просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів станом на 30 листопада 2024 року в сумі 734 559,67 грн., що не перевищує 100% розміру простроченої заборгованості за аліментами.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 травня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 400 000 гривень (чотириста тисяч гривень).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 659 гривень 50 копійок.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду матеріалам справи. Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, а тому відсутні підстави для стягнення пені. Зазначає, що мав законні підстави розраховувати на вжиття державним виконавцем відповідних виконавчих дій спрямованих на утримання аліментів з доходів боржника з 2022 року. Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази відправки постанови про відкриття виконавчого провадження заказаним листом з повідомленням. Також в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які запити до Державної податкової служби та до Пенсійного фонду України. На думку скаржника заборгованість зі сплати аліментів утворилася у зв`язку з бездіяльністю державного виконавця, а не з його вини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Розгляд справи просила проводити без її участі.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2026 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з апеляційної скарги, рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду рішення суду в частині відмови у задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.7, 8)
У Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження №18977194 з виконання виконавчого листа №2-3545, виданого 22.01.2010 року Автозаводським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох синів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 17 червня 2009 року до досягнення ними повноліття. (а.с.10)
Починаючи з 17 червня 2009 року у відповідача утворилася заборгованість зі сплати аліментів у вказаному виконавчому провадженні, яка станом на 01 грудня 2024 року склала 734559,67 грн. (а.с.11-15)
З ОСОБА_1 на підставі судового наказу, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 18 вересня 2023 року, на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини від заробітку (доходу) ОСОБА_1 (ВП 73330313) (а.с.29)
ОСОБА_1 з 09 березня 2022 року зарахований для проходження військової служби до військової частини, що підтверджується даними військового квитка. (а.с.33-38)
Згідно наданих військовою частиною звітів із заробітної плати відповідача утримуються аліменти у виконавчому провадженні №73330313 (аліменти на утримання дочки - ОСОБА_6 ), а також у виконавчому провадженні №18977194 (аліменти на утримання синів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ). (а.с.29-30, 31-32)

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частинах 1 та 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно із частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).
Частинами 1 та 2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення змісту статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), на яку посилався заявник у касаційній скарзі, зазначив, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Згідно вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно частини 6 та 7 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Надаючи оцінку обставинам справи, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів АСВП № 18977194 по виконавчому листу № 2-3545 від 22 січня 2010 року за період з 17 червня 2009 року по квітень 2024 року ОСОБА_1 аліменти не сплачувалися.
Тоді як на відповідача, як на батька, покладаються обов`язки, в тому числі щодо утримання дітей. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 надавав матеріальну допомогу на утримання дітей та здійснював будь-які інші дії на виконання свого батьківського обов`язку, як в межах виконавчого провадження, так і поза ним.
Крім того, відповідачем не надано жодних доказів, що він вживав всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання по утриманню дітей, а також що він з поважних причин, не міг надавати матеріальну допомогу дітям, протягом більше 14 років.
У свою чергу, посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неналежне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо вчинення виконавчих дій не свідчить про відсутність його вини у виникненні заборгованості, враховуючи характер спірних правовідносин, обізнаність відповідача про наявність у нього дітей та обов`язку щодо їх утримання та тривалість невиконання вказаного обов`язку.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що заборгованість виникла саме з вини виконавчої служби, та що протягом усього часу перебування виконавчих листів на виконанні, він мав офіційне працевлаштування, чи інші доходи за рахунок яких можливе було стягнення аліментів, однак державний виконавець не вчинив необхідних дій для стягнення з них аліментів.
Аналізуючи зазначене, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів та наявності підстав для стягненні пені.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 22 січня 2026 року

Головуючий суддя  О.В. Чумак

Судді  Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук