Справа № 420/40719/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складу головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду 08.12.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправним та скасування рішення № 155950002892 про відмову в проведенні перерахунку Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.08.2025 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 01.08.2025 перерахунок та виплату пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу (стажу роботи) періоди трудової діяльності в Великій Соціалістичній Народній ОСОБА_2 з 04.01.2006 до 03.04.2007, з 14.01.2008 до 15.01.2009, з 01.01.2009 до 30.12.2009, з 01.01.2009 до 30.12.2009, 04.02.2011 до 31 03.2019, а також зарахувавши до стажу роботи в подвійному розмірі періоди роботи 22.08.1986 до 20.05.2002, з 09.09.2002 до 11.11.2002, з 12.05.2003 до 02.12.2003. 
Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що він отримує пенсію за віком та 01.08.2025 через веб-портал Пенсійного фонду України подав заяву щодо допризначення пенсії у зв`язку з наданням додаткових документів (зміна страхового стажу). до якої долучив довідки на підтвердження своєї роботи за кордоном та на підтвердження роботи в Україні з особливо небезпечними інфекційними захворюваннями. Рішенням № 155950002892 про відмову в проведенні перерахунку Головного управління ПФУ в Харківській області від 08.08.2025, було відмовлено ОСОБА_1 в зарахуванні періодів роботи до страхового стажу, оскільки «…Договору стосовно пенсійного забезпечення між Україною і Великою Соціалістичною Народною ОСОБА_2 не укладено, тому періоди трудової діяльності у Лівії не враховуються в Україні, так само як і трудовий стаж в Україні не враховується в Лівії».
Вважаючи таке рішення ГУ ПФУ в Харківській області протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Ухвалою судді від 11.12.2025 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ). 
30.12.2025 від представника відповідача ГУ ПФУ в Харківській області надійшла клопотання (вх. №ЕС/138012/25) про приєднання відзиву та витребуваних судом матеріалів пенсійної справи.
У поданому відзиві представник відповідача зазначила, що згідно матеріалів електронної пенсійної справи ОСОБА_1 , надав довідку, №1785 від 19.04.2007 за період роботи з 04.01.2006 по 03.04.2007, та довідку №2010.924.5/6 від 01.08.2010, за період роботи з 01.01.2010 по 31.07.2010, видані Великою Соціалістичною Народною Лівійською Арабською Джамагирією, довідку №І.А.К.2009 від 15.01.2009, за період з 14.01.2008 по 15.01.2008, довідку № 329/1/5 від 29.12.2009, за період з 01.01.2009 по 30.12.2009, видані Великою Соціалістичною Народною Лівійською Арабською Джамагирією Асоціацією ОСОБА_3 , довідку №б/н від 22.10.2019, за період з 04.02.2011 по 31.03.2019, видану Державою Лівія Міністерством охорони здоров`я Загальною лікарнею Суса, де працював за державним контрактом на посаді лікаря — дерматолога. Договору стосовно пенсійного забезпечення між Україною і Великою Соціалістичною Народною ОСОБА_2 не укладено, тому періоди трудової діяльності у Лівії не враховуються в Україні, так само як і трудовий стаж в Україні не враховується в Лівії. Отже, відсутні законні підстави для зарахування зазначених періодів роботи до страхового стажу Позивача.
Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, письмових пояснень, клопотань, заяв по справі, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , 01.08.2025 через веб-сайт звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою щодо перерахунку пенсії за віком у зв`язку із наданням додаткових документів (зміна страхового стажу), відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за результатами якої прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії від 08.08.2025 №155950002892.
У вказаному рішення зазначено, що згідно матеріалів електронної пенсійної справи гр. ОСОБА_1 , надав довідку, № 1785 від 19.04.2007 за період роботи з 04.01.2006 по 03.04.2007, та довідку № 2010.924.5/6 від 01.08.2010 за період роботи з 01.01.2010 по 31.07.2010, видані Великою Соціалістичною Народною Лівійською Арабською Джамагирією, довідку № І.А.К.2009 від 15.01.2009 за період з 14.01.2008 по 15.01.2008, довідку № 329/1/5 від 29.12.2009 за період з 01.01.2009 по 30.12.2009, видані Великою Соціалістичною Народною Лівійською Арабською Джамагирією Асоціацією ОСОБА_3 , довідку № б/н від 22.10.2019 за період з 04.02.2011 по 31.03.2019, видану Державою Лівія Міністерством охорони здоров`я Загальною лікарнею Суса, де працював за державним контрактом на посаді лікаря - дерматолога. 
Відповідно до частини 1 статті 24-1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено Законом №1058 або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Кабінет Міністрів України Постановою № 562 від 16 травня 2025 року «Деякі питання обчислення страхового стажу» затвердив порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком. 
Цей Порядок визначає механізм підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі для визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 за умови зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави у разі відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою статті 26 Закону № 1058. 
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. 
Договору стосовно пенсійного забезпечення між Україною і Великою Соціалістичною Народною ОСОБА_2 не укладено, тому періоди трудової діяльності у Лівії не враховуються в Україні, так само як і трудовий стаж в Україні не враховується в Лівії. 
Враховуючи вищезазначене, відділом перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 в зарахуванні періодів роботи до страхового стажу.
Не погоджуючись із рішення ГУ ПФУ в Харківській області №155950002892 від 08.08.2025, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Необхідно зазначити, що Верховною Радою України ухвалено 25.04.2024 за № 3674-ІХ Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення» (далі Закон №3674-ІХ), який набув чинності 23.06.2024. Цим Законом врегульовано питання обчислення страхового стажу громадянам України, які працювали за кордоном, зокрема, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено статтею 24-1, якою передбачено що періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При цьому періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди громадянин повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Частиною 3 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.
Однак, громадяни України, які проживають за межами України і громадяни інших країн, які переїхали на постійне місце проживання в Україну, мають право на призначення і виплату пенсії за умови, що це передбачено міжнародними договорами України.
Міжнародні договори в частині призначення та виплати пенсій поділяються на два види:
- договори, за якими витрати на виплату пенсій здійснює держава, на території якої проживає отримувач пенсії (територіальний принцип);
- договори, за якими кожна договірна сторона призначає та виплачує пенсію за відповідний страховий (трудовий) стаж, набутий на території держави цієї сторони (пропорційний принцип).
Крім того, Україна проводить зарахування страхового стажу, набутого на території держав, з якими укладено двосторонні Угоди за принципом пропорційності, на підставі одержаних від іншої сторони формулярів про підтвердження цього стажу. Зарахування страхового стажу лише на підставі представлених особою документів про стаж, виданих установами, організаціями за місцем роботи на території іншої держави, не проводиться.
Судом встановлено, що позивач звернувся через вебпортал до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 01.08.2025 № 680 про перерахунок її пенсії, а саме у зв`язку з наданням додаткових документів (зміна страхового стажу), однак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за принципом екстериторіальності за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії від 08.08.2025 № 155950002892, оскільки договору стосовно пенсійного забезпечення між Україною і Великою Соціалістичною Народною ОСОБА_2 не укладено, тому періоди трудової діяльності у Лівії не враховуються в Україні, так само як і трудовий стаж в Україні не враховується в Лівії.
Однак суд звертає увагу, що 23 квітня 2003 між Міністерством охорони здоров`я України і Вищим Народним Комітетом (сфера послуг) Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамагирії була підписана «Угода про співробітництво в галузі медицини і охорони здоров`я», відповідно до ст. 4 цієї Угоди, на підставі офіційного попереднього запиту Лівійської Сторони Українська Сторона запропонує медичних фахівців для роботи в медичних закладах Великої Джамагирії на контрактній основі. Окрема угода визначає шляхи відбору, посади та оплату відібраного персоналу».
Крім того, між Україною та Лівією була укладена Угода про співробітництво у сфері праці та працевлаштування від 14 жовтня 2003 року, відповідно до частини першої та другої ст. 7 цієї Угоди до громадян, які переїздять до держави працевлаштування в рамках цієї Угоди, застосовуються такі самі умови винагородження та праці, якими користуються громадяни цієї держави відповідно до положень національного законодавства, правил колективної праці, місцевих традицій і звичок, а також соціальні гарантії, передбачені ІЇ законодавством. Вони також користуватимуться такими самими правами й захистом, який отримують громадяни Сторони працевлаштування згідно з чинним законодавством стосовно охорони здоров`я та безпеки праці.
Угода про співробітництво у сфері праці та працевлаштування» була підписана між Україною та Лівією 14 жовтня 2003 року - тобто до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і була ратифікована Законом України №1774-ІV від 15.06.2004.
Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
У ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне «страхування йдеться про те, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, та складається поряд з національним законодавством, із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно з ч. 2 ст. 4 цього Закону якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Разом з тим, Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює міжнародне співробітництво, забезпечує виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції (пп. 13, п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280).
Довідка видана Великою Соціалістичною Народною Лівійською Арабської Джамахирії Головного народного комітету з охорони здоров`я та екології Народний комітет з охорони здоров`я та екології району Місурата №1785 від 19.04.2007 засвідчує, що народний комітет з охорони здоров`я та екології району Місурата свідчить, що лікар ОСОБА_4 , громадянин України, паспорт № НОМЕР_2 , працював у лікарні ОСОБА_5 на посаді лікаря дерматолога з 04.01.2006 до 03.04.2007.
Згідно довідки від 15.01.2009 виданої ОСОБА_3 півмісяцем згідно якої Асоціація Лівійського Червоного півмісяця, відділення Куфра, свідчить, що лікар ОСОБА_4 лікар дерматолог, громадянин України, паспорт № НОМЕР_3 , працював в поліклініці відділення протягом періоду з 14.01.2008 до 15.01.2009. Протягом цього періоду працював старанно та добросовісно.
Відповідно до довідки № 392/1/5 від 29.12.2009 виданої Великою Соціалістичною Народною Лівійською Арабської Джамахирії ОСОБА_6 півмісяця відділення Ель-Мардж, свідчить, що лікар ОСОБА_4 - лікар дерматолог, громадянин України, паспорт № НОМЕР_4 , працював у відділенні протягом періоду з 01.01.2009 до 30.12.2009. Під час виконання своєї роботу мав добру репутацію та проявляв відданість справі, а також був прикладом наполегливості та добросовісності.
Згідно довідки №2010.924.5/6 від 01.08.2010 наданої Великою Соціалістичною Народною Лівійською Арабською Джамахирії Головного народного комітету з охорони здоров`я та екології, яка підтверджує, що управління Загальної лікарні Гадамесу свідчить, що лікар ОСОБА_4 , громадянин України, працював у цій лікарні на посаді лікаря дерматолога протягом 7 місяців з 01.01.2010 до 31.07.2010.
Відповідно довідки виданої Державою Лівією Міністерство охорони здоров`я Загальної лікарні Суса від 22.10.2019, яка засвідчує, що ОСОБА_4 , 1959 року народження, паспорт № НОМЕР_5 , працював у Державі Лівія за державним контрактом у лікарні міста Сусса на посаді лікаря-дерматолога з 04 лютого 2011 року по 31 березня 2019 року.
Відповідно до умов державного контракту, він щомісяця отримував заробітну плату на банківський рахунок № НОМЕР_6 у Національному комерційному банку Держави Лівія (№СВ).
Заробітна плата виплачувалась, а податки сплачувались відповідно до чинного законодавства Держави Лівія.
Відтак суд вважає, що ГУ ПФУ в Харківській області протиправно відмовили у перерахунку пенсії позивача з урахуванням стажу трудової діяльності за межами України в Лівії.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.08.2025 №155950002892 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу трудової діяльності за межами України в Лівії.
Що стосується вимоги про зарахування стажу у подвійному розмірі, суд зазначає наступне.
Судом була досліджена копія трудової книжки серії НОМЕР_7 , в якій наявні наступні записи:
- запис №9 – 22.08.1986 прийняти переводом на посаду дерматовенерологом (наказ №147 від 05.08.1986);
- запис №10 – 20.05.2002 звільнений за власним бажанням (наказ №74-к від 20.05.2002);
- запис №11 – 09.09.2002 прийняти на посаду лікаря дерматовенеролога (наказ №141-к від 09.09.2002);
- запис №12 – 08.11.2002 звільнений за власним бажанням (наказ №180-к від 11.11.2002);
- запис №12 – 12.05.2003 прийнятий на посаду лікаря дерматовенеролога (наказ №65-к від 12.05.2003); 
- запис №14 – 01.12.2003 звільнений за власним бажанням (наказ №173 від 02.12.2003).
Крім того, позивачем було надано уточнюючу довідку виданою відокремленим підрозділом «Дунайська філія» КНП «Одеська обласна клінічна лікарня Одеської обласної ради» №160 від 28.05.2025 про періоди роботи, в якій зазначено, що ОСОБА_7 , дійсно працював лікарем дерматовенерологом у періоди: з 22.08.1986 – по 20.05.2002; з 09.09.2002 – по 11.11.2002 ; з 12.05.2003 – 02.12.2003. Робота була пов`язана з обслуговуванням пацієнтів з особливо небезпечними. небезпечними інфекційними захворюваннями (сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія. фавус, вітряна оспа, скарлатина, СНІД, еризопеїд, хвороба Лайма, тримоноз, короста та зоосаркоптози, демодикоз, кліщові алергії, міази).
Згідно зі ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим законом.
Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 р. № 1645-III (далі - Закон № 1645-III) інфекційні хвороби це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
Відповідно до ст. 7 Закону № 1645-III лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.
Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» від 19.07.1995 № 133, особливо небезпечною інфекційною хворобою є сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, фавус, вітряна віспа, скарлатина, СНІД, еризипелоїд, хвороба Лайма, відносяться до небезпечних (особливо небезпечних інфекційних хвороб, а короста та зоосарконтози, демодикоз, кліщові алергії, міази до групи акарози, паразитарних хвороб.
Відповідно до листа-роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України від 29.12.2005 № 625/0/15-05/039-6, № 10.01.09/2606, № 16918/02-20 заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Зазначене також узгоджується і з інформацією викладеною у листі Міністерства охорони здоров`я України № 10.03.68/286 від 15.02.2006, час роботи, зокрема в інфекційних закладах (відділеннях) та психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Записами трудової книжки позивача, а також матеріалами пенсійної справи підтверджується, що у період з 22.08.1986 по 20.05.2002, з 09.09.2002 по 11.11.2002, з 12.05.2003 по 02.12.2003 він працював лікарем дерматовенерологом кабінеті поліклініки Дунайській басейновій лікарні на водному транспорті (наразі КНП «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради», обслуговував хворих з захворюваннями зазначеними у Переліку особливо небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб від 10.07.2003 року та при виконанні своїх посадових обов`язків за спірний період контактував зі збудниками небезпечних інфекцій та паразитарних хвороб зазначених у вищезгаданому Переліку.
Водночас суд зазначає, що ГУ ПФУ в Харківській області не розглядалось питання щодо можливості чи не можливості зарахування спірних періодів у подвійному розмірі, а відтак права позивача не були порушені в даному випадку.
Положення ч. 2 ст. 9 КАС України визначає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відтак враховуючи вище встановлені обставини позивач має право на зарахування стажу за періоди трудової діяльності з 22.08.1986 по 20.05.2002, з 09.09.2002 по 11.11.2002, з 12.05.2003 по 02.12.2003 у подвійному розмірі.
Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.08.2025 №155950002892 протиправним та таким, що належить до скасування.
Беручи до уваги, що конституційне право на соціальний захист включає право на пенсійне забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права, який відповідатиме змісту спірних правовідносин, буде визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №155950002892 від 08.08.2025 про відмову ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії, та наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про проведення перерахунку пенсії від 01.08.2025, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На думку суду, саме такий спосіб судового захисту слід застосувати виходячи з обставин справи.
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією ID: 6257-1301-923-6042 від 12.05.2025.
Відтак, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн.
Керуючись статтями 9, 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №155950002892 від 08.08.2025 про відмову ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про проведення перерахунку пенсії від 01.08.2025, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ); 
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 Під`їзд, 2 Поверх, код ЄДРПОУ 14099344).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА